- Te deranjează dacă dau mai încet? - Nu.
Vorbeşti cu Phil.
Davis. Cum stăm cu acea înţelegere despre electricitate?
Băncile nu ne vor finanţa.
Folosesc reeglementările ca scuză. Au făcut la fel cu Haskell Athletic.
Da... Vor un procent mai mult?
Da. Cu 5%.
Foarte bine. Fiică-mea-i cu tine?
Bună, tată.
Mama ta-i supărată. De ce nu vorbiţi?
E între mine şi ea.
Ar trebui să suni. E încăpăţânată.
Cred că de la ea am moştenit încăpăţânarea. Vom vorbi duminică la cină, da?
- Bine dragă. - Pa, tată.
Te-ai uitat la congelator?
La congelator?
Da. Cutia mică din bucătărie ce ne ţine lucrurile regi.
Da.
Nu. Ce-i cu ea?
Curge de câteva săptămâni.
Congelatorul se scurge.
Şi nu repeta ce-am spus făcându-mă să cred c-ai ascultat.
Nu fac nimic.
Congelatorul se scurge, n-am observat.
Poţi să-l repari? Tatăl tău ţi-a dat acele unelte.
- Am unelte? - Da. De acum două Crăciunuri.
"Nu-i scaunul meu, nu-i problema mea." Asta vrei să spui?
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro
Davis...
Davis!
A murit.
- Mi s-a blocat bomboana în automat. - Se întâmplă uneori.
Ai vreo cheie ca să-l deschidem?
Automatul nu aparţine spitalului. Aparţine companiei de automate.
Davis, părinţii tăi la telefon.
Am încercat pe telefon... Dar n-am dat de tine şi apoi...
- Dragule... - Venim la tine, fiule.
Aveţi un mesaj salvat.
Sunt eu, căsuţa ta-i plină.
Trebuie să primeşti un colet,
aşa că dacă ajungi înaintea mea acasă, răspunde la sonerie, da?
Te iubesc.
Dragule...
- Da! Din nou! - Din nou?
Dragă companie de automate,
Scrisoarea priveşte un incident cu-n automat din spitalul St. Andre...
Nu, staţi puţin.
Priveşte automatul cu numărul 714 locat la etajul terapiei intensive
în spitalul Saint Andre.
Am pus 50 de bani în automat, şi-am apăsat comanda B2,
care ar fi trebuit să-mi dea bomboane M&M cu alune.
Din păcate, nu mi-a dat.
Acest lucru m-a deranjat şi m-a supărat.
Şi în urmă cu 10 minute, soţia mi-a murit.
Nu spun că a fost vina voastră. Am avut un accident rutier.
Ciudat, am scăpat fără vreo zgârietură.
Nu încerc să dramatizez cererea, dar vreau să fiu meticulos.
Poate ar trebui s-o iau de la început.
Mă trezesc în fiecare dimineaţă la ora 05:30.
Lucrez pe piaţa comercială aşa că-i important să fiu matinal.
Să nu mai sugerez că munca mea e mai importantă decât un brutar sau hamal.
Sunt şi alea servicii respectabile.
Vreau doar să spun că eu comunic.
Iau trenul de 07:15.
E la fel de aglomerat ca-n fiecare săptămână.
John lucrează la echipa tehnică de pe stadionul Yankee.
Prima oară când ne-am întâlnit, m-a întrebat cu ce mă ocup, şi i-am spus...
Vând saltele.
Vinzi saltele? E uimitor...
Nu ştiu de ce. Aşa mi-a venit.
L-am evitat după aceea pentru că nu suportam respiraţia lui de cafea.
Scuză-mă.
Cred c-a ştiut.
N-am crezut c-o să ajung să car o valiză.
Îmi aminteşte de când cărăm prânzul la şcoală.
Încă se mai face aşa?
Dle Mitchell.
Neaţa.
Tatăl lui Julia este partenerul fondator la firma de investiţie unde lucrez.
Nepotismul în cea mai mare formă.
A început să mă pregătească de când aveam 27 de ani.
Uram acel cuvânt.
Pregătirea maimuţoiului.
Îţi fac cu mâna de aici. Mă poţi vedea?
E o firmă mică, dar ne ocupăm de o sumă mare de bani.
Nu vreau să spun cât de mulţi, pentru că n-ar fi adecvat.
Doar uită-te unde sunt banii. Bine, sunt 6 miliarde de dolari.
Bani din pieţe, infrastructuri, centre, telecomunicaţii, lumea acvatică
ştergerea geamurile zgârie-nori...
Orice. Nu contează industria.
Le cumpărăm ieftin şi le vindem pe o căruţă de bani.
Dar nu sunt aievea. Nimic palpabil.
Sunt doar numere.
Coduri computerizate transferate electronic prin aer.
Chiar prin faţa noastră.
Poetul francez, Paul Valery, a avut dreptate când a spus,
"viitorul nu-i ceea ce-ar trebui să fie."
Phil Eastwood. Socrul meu.
F-I-L. Phil.
Cred că acronimele sunt isterice.
Ştiu că Phil se scrie cu p-h, dar mă face să râd când mă gândesc.
Davis.
Prostii.
Am întâlnit-o pe Julia la o petrecere.
Cine a pus nenorocitul de scaun acolo? Nu-i scaunul meu...
Nu-i scaunul meu, nu-i problema mea, asta spun.
Un prieten comun mi-a spus că ea crede că-s simpatic.
Am întors complimentul.
Îmi plac scoicile şi caii de mare pe ele, pe paturi şi prosoape...
Trei ore mai târziu am făcut sex.
Întotdeauna.
Nu cred că Phil m-a plăcut la început.
Am crescut în Jersey.
N-am venit dintr-o familie înstărită.
Şi-am vomitat pe sculptura de gheaţă de la petrecerea de logodnă.
- Şi mi-a spus cândva că... - Nu-mi placi, Davis.
Julia a fost o fată simpatică. O persoană bună.
Lucra cu copii cu nevoi speciale, sforăia când râdea
şi plângea de fiecare dată când vedea cum cad turnurile gemene.
Pe lângă asta, nu cred că ştiu cine a fost cu adevărat.
Mereu spunea că nu sunt atent.
Poate găsiţi informaţia asta irelevantă în cererea mea de restituire,
dar cred că meritaţi întreaga poveste.
Cu respect, Davis C. Mitchell.
Eşti bine?
Neaţa.
Neaţa, Amy. E pentru mine?
Da.
Super. Poţi să expediezi scrisoarea? E importantă.
Nu credeam că vii astăzi, au spus că nu eşti...
Îmi pare foarte rău, Davis.
Mulţumesc, Amy.
Când eşti disponibilă, poţi să-mi dai actul venitului internaţional?
Şi poţi să-mi reprogramezi prânzul cu Bob Rice?
Am multe de recuperat.
Da...
V-am dat un miliard de dolari şi voi folosiţi doar 150 de milioane.
Îi place cuiva să facă cumpărături? Ar trebui s-o sun pe maică-mea?
Phil.
Te-au sunat acasă. Mi-au spus că eşti aici.
Da? Bun.
Am vorbit cu Clayton Brown acum dimineaţa.
Şi cred că l-am convins cu privire la acea chestie.
De ce nu mergem să bem ceva?
Sunt ocupat, Phil. La două săptămâni distanţă de afacere,
şi eu încă mai am de lucrat la proiect.
Davis, haide să bem ceva.
Băuturile fine costă 18 dolari paharul aici.
Nu înţeleg.
N-am prea discutat, Davis. Nu de când...
Am iubit-o pe Julia.
Foarte mult.
E o dragoste de tata.
Un bărbat îşi pierde soţia, rămâne văduv.
Un copil îşi pierde părinţii, e orfan.
Dar când îţi pierzi copilul...
Nu există cuvânt pentru asta.
Şi nici n-ar trebui.
Dar tu...
Noi doi trebuie să mergem mai departe.
Vreau să ştii că ai fost valoros pentru mine,
atât în afaceri cât şi-n viaţa de zi cu zi.
Şi...
Te stăpâneşti foarte bine, şi nu-i nimic rău în asta.
Aşa fac şi eu.
E atmosfera.
Poftim?
De asta băuturile sunt scumpe.
Plăteşti atmosfera. Acum mi-am dat seama.
Davis, ascultă-mă, sunt unele lucruri ce trebuiesc rezolvate.
E poliţa de asigurare.
Aş vrea să-i folosesc banii să încep o fundaţie în numele ei.
O fundaţie...
O bursă pe merit oferită anual celui mai merituos student.
Despre ce sumă vorbim?
Cam 2.6 milioane de dolari.
Steven o va lua razna.
Asta-i moştenirea ei.
Moştenire...
Dragă companie de automate,
David Mitchell. Din nou.
Au fost nişte adăugări recente în reclamaţia mea de rambursare,
şi-aş vrea să mă exprim cât mai corect posibil.
Pentru început, a fost un pachet ciudat ce mi-a blocat garajul.
Mamă?
- Cred că-i un aparat de cappuccino. - N-am comandat aşa ceva.
A fost în numele lui Julia.
Apoi, tata fertiliza gazonul la ora 07:00 dimineaţa.
- Tată! Ce faci? - E sezonul, Davis.
Ar trebui să faci asta. Tu ar trebui să faci asta.
Să pregăteşti pământul.
Plătesc pe cineva pentru asta.
Ştie despre fluturii de noapte?
Poftim?
Fluturii de noapte. Îţi vor distruge copacii.
Începe ca o omidă.
- Mănâncă frunzele, îşi depun ouăle... - Şi vin aici, în cartierul ăsta?
Nu ştiu sigur, dar anunţă-ţi omul.
Şi desigur, incidentul din tren...
Simt c-ar trebui să-ţi spun ceva.
Lucrez în finanţe.
Nu ştiu de ce ţi-am spus că lucrez ca vânzător de saltele.
Nu m-am aşteptat să te văd zilnic timp de cinci ani.
Crezi că sunt un nemernic.
Nu mai lucrez pentru Yankee.
Am fost concediat datorită unei probleme tehnice.
Lucrez în pază acum, la o paradă de pantofi.
A naibii slujbă. Scuză-mă.
Am un şef nenorocit. E cu 30 de ani mai tânăr decât mine.
Vreau să intru peste el şi să-i sparg faţa.
- Doamne. - Nu mi-am iubit soţia.
Ştiu, e trist... E trist să spui,
dar acum că nu-i mai, nu simt tristeţe, supărare, durere sau...
Ce simţi?
Nu ţi-aş putea spune de ce-am făcut-o.
Şi atunci ai tras alarma.
Poate pentru că am început să fiu sincer.
Da.
- Şi ştiai că va opri trenul, nu? - N-am fost sigur, dar speram.
Tot ce pot spune, e că a fost o urgenţă.
Soţia lui doar ce-a murit.
Davis, poate ar trebui să vii să stai cu noi o perioadă.
S-o iei uşor.
Avem o cameră în plus.
Mi-ar prinde bine un ajutor la acea terasă. Ce zici?
Aminteşte-i omului tău să pulverizeze.
Davis Mitchell, din nou.
Părinţii mei au plecat din Tampa în această după amiază,
şi-am rămas în aeroport două ore în plus
observând cum vin şi pleacă oamenii cu bagajele lor.
Şi dintr-odată mă simt plin de... stai puţin...
Copleşit de...
O creştere mare a curiozităţii...
De-a vedea ce-s în acele bagaje.
Vreau să ştiu fără ce nu pot rezista oamenii patru zile într-o excursie.
Vreau să le verific pe toate şi să le arunc porcăriile într-o grămadă.
Şi omul de la paza naţională? Vreau să-i ţin arma.
Vreau să-mi protejez ţara.
Încep să observ lucruri ce nu le vedeam până acum.
Poate le vedeam.
Doar că n-am fost atent.
Fără motiv,
totul a devenit o metaforă.
Metaforă...
Sunt copacul fără rădăcini... Nu, stai...
Sunt furtuna ce-a scos din rădăcini copacul.
Sunt vântul rece ce s-a lovit de căldura insuportabilă.
Prea mult.
Neaţa, Amy. Poţi să-i pui un timbru?
Mai e ceva, scumpa companie de automate.
M-a tot măcinat.
Nu mai puteam suporta.
Congelatorul se scurgea.
Nu pot spune că pot repara orice.
Sunt retardat mecanic.
Dar Phil a spus că,
"dacă vrei să repari ceva..."
Trebuie să dezmembrezi totul...
"şi apoi să-ţi dai seama ce-i important."
Ce te va face mai puternic.
Reparând inima umană e ca şi cum ai repara o maşină.
Examinează totul.
Apoi pune totul la loc.
Pune totul la loc...
- Dle Davis Mitchell? - Da?
Karen Moreno la telefon de la compania de automate.
Sunt de la serviciul clienţi.
Da?
Sun cu privire la scrisori, domnule Mitchell.
Până acum au fost patru.
Eşti de la serviciul clienţi?
Da, dle. Doar eu sunt.
De obicei sunaţi la ora 02:00?
Nu. Niciodată.
Îmi cer scuze pentru neplăcerile cauzate.
Pur şi simplu nu m-am gândit că le va citi cineva. Scuze dacă...
Scrisorile tale m-au făcut să plâng, dle Mitchell.
Ai cu cine să vorbeşti?
Voi trimite plângerile tale mai departe.
Între timp, mai e ceva ce-aş putea face pentru tine, dle Mitchell?
Karen Moreno, ăsta-i numele tău?
Asta-i ciudat. Nu trebuia să sun.
Te voi contacta la o oră mai rezonabilă.
Îmi cer scuze din nou, dle Mitchell.
E lipsit de profesionalism.
Serviciul clienţi e o profesie?
Unii sunt copleşiţi de durere. Soţia mea, găteşte.
E delicios, Margot, ce e?
Ţi-a spus Julia din ce cauza ne-am certat?
I-am cumpărat nişte prosoape de baie şi nu i-au plăcut,
aşa că le-a dus înapoi fără să-mi spună.
Şi n-am vorbit timp de trei zile.
Îmi pare rău. Scuzaţi-mă.
Karen.
De unde ai ştiut că sunt eu?
Ţi-am salvat numărul.
Înţeleg. Nu ştiu dacă-mi convine.
Vreau să-ţi aduc ceva la cunoştinţă în legătură cu reclamaţia.
Bine.
În timpul conversaţiilor anterioare, ai spus că serviciul meu nu-i o profesie.
Îmi pare rău, n-am vrut să fie o insultă.
Ştiu. Dar m-a făcut să mă gândesc, şi am ajuns să cred că ai dreptate.
- Domnul să binecuvânteze Enel-ul. - Şi s-a făcut lumină!
Trebuie să merg. Mulţumesc pentru cină.
Pe bune?
"Moreno" înseamnă maro în spaniolă, ştiai asta?
Da, normal.
- Eşti brunetă? - Nu, blondă.
- Eşti spaniolă? - Nu. De ce întrebi?
Îmi fac o imagine proprie.
Scuzaţi-mă, Karen Moreno e aici?
Cine?
Blondă, ochi căprui, nu-i spaniolă precum sugerează numele.
Unde eşti?
Am fost acolo, la restaurant.
Am stat în separeu câteva minute.
Am pus şi-o melodie la micul tonomat, şi apoi...
Nu ştiu, m-am întristat, aşa că am plecat.
- Ce melodie ai ascultat? - Nebun după tine, de Heart.
- Şi asta te-a întristat? - Nu neapărat melodia.
Cum îţi sunt clătitele?
- Sunt în parcare. - Ce?
Eşti o fumătoare?
E canabis. Am o prescripţie.
Bine.
Arăţi mai tânăr decât m-am aşteptat.
Crezi c-ai putea să vii înăuntru?
Doar că...
Am imaginea asta în minte
cum stai şi-ţi mănânci clătitele.
Poate doar atât ar trebui să fie, ştii?
Da, dar eu nu te ştiu decât ca pe-o umbră fumătoare într-o maşină.
Ştii ce? Ar trebui să merg. Da, am să merg.
Nu, aştepta. Am o altă scrisoare pentru tine.
Pune-o în cutia poştală.
Cred că-i aievea, Phil.
Dacă câştigurile de pe al doilea semestru sunt un semn al creşterii,
chiar şi cu două, trei procente, e un risc ce merită luat.
Davis, ai nevoie de hârtie?
Vrei să contribui cu ceva?
De fapt, da. Dar mai degrabă e o întrebare.
Aţi crede că melodia nebun după tine este o melodie tristă?
Presupunând că sunteţi familiari cu albumul celor de la Heart.
Coborâm.
- Te pot ajuta cu ceva? - Da. O caut pe Karen.
- Îmi pare rău, cine eşti tu? - Davis. Am o...
O problemă cu serviciul clienţi.
Sunt Carl. Asta-i compania mea. Care-i problema?
Nu pot intra în amănunte, Carl.
E prea mult de discutat. Dar mersi pentru griji.
Ai primit propunerea fundaţiei?
Vreau s-o semnezi până n-o dăm mai departe.
Te-ai gândit să vorbeşti cu cineva?
Profesional, desigur.
Nu vreau să cad de aici!
Tatăl tău crede că-mi pierd minţile.
Doar ce-am dezmembrat un aparat de 2.000 de dolari.
- De ce m-ai sunat, dle Mitchell? - De ce-ai răspuns?
E ceva legat de una din scrisori. O recitesc chiar acum în cadă.
Nu fac baie. Doar stau aici.
E linişte, şi nu vreau să-mi trezesc fiul.
- Ţi-am spus că am un fiu? - Nu.
Da, are 15 ani. Arată de 12 şi se comportă ca unul de 21.
Inteligent, dar mă sperie groaznic.
Karen...
Trebuie să închid.
N-ar fi trebuit să vii la biroul meu, dle Mitchell.
- Mă pune într-o situaţie periculoasă. - Periculoasă?
Dragă Karen, pot să mă adresez direct ţie, acum că aproape ne-am văzut?
Eu aşa cred.
Am fost în tren astăzi, şi-am văzut o femeie holbându-se la mine.
Era ceva la ea.
Aşa că am mers să mă prezint.
Sunt Davis.
- Ne cunoaştem? - Nu.
Nu încerc să mă dau la tine. Doar că îmi pari cunoscută.
Este în regulă dacă... scuze, eu...
- O zi grea? - Nu, nu chiar.
Slujba mea nu-i dificilă.
Oamenii sub mine trag tot greul. Eu doar primesc laurii.
Nu mulţi recunosc asta.
Am trişat în ultimul an de facultate.
Un tip Edmond îmi scria toate lucrările, şi uneori, îi dădeam ecstasy.
A fost tăcută, şi fără motiv, am vrut să-i spun unele lucruri.
Şi odată ce-am văzut-o, n-am cum s-o mai uit.
Cumva, m-a prins vorbind despre soţia mea.
Chiar am acceptat-o.
- Apoi, de nicăieri, m-a întrebat... - Şi de ce te-ai căsătorit cu ea?
Nu ştiu. C-a fost mai uşor.
- Da... - Următoarea oprire, Scarsdale.
- Am vrut să-i aflu numele... - Staţia mea.
Dar a dispărut atât de repede.
Următoarele 10 minute m-am tot gândit.
"Următoarele 10 minute m-am tot gândit."
"Care sunt şansele s-o mai revăd vreodată?"
"Din fericire, şi-a lăsat revista lângă scaun."
Cred că ştii cui i-a fost adresată. Şi Scarsdale nu-i staţia ta.
Gata cu jocurile, Karen. Ne vedem curând.
Tu. Ce cauţi aici?
Sunt aici s-o văd pe Karen Moreno. Ce cauţi aici?
Ce caut aici? Ce naiba doreşti?
Nu trebuie să înjuri, Carl. Ţi-am spus că am o problemă.
Ce...
Carl, el e Davis Mitchell. Da, trebuia să te sun.
Karen.
Are probleme cu una din automate.
- Ce automat? - Numărul 714,
de la etajul terapiei intensive din spitalul Saint Andre.
Etajul al doilea.
- Eşti doctor? - Nu. Lucrez în finanţe.
- Şi ce... - Carl. Dragule. Mă ocup eu.
E 11:00, Karen.
- De ce naiba eşti la noi acasă? - E casa mea, da?
Acum du-te înăuntru, sau du-te acasă. Mă ocup eu.
E în regulă. Haide.
Am fost în cartier.
N-ar trebui să fii aici.
Ştii ce? Sunt cu cineva. Eu şi Carl. Suntem împreună.
N-ar fi trebuit să te sun.
- Şi n-ar fi trebuit să te urmăresc. - E lipsă de profesionalism.
Ce s-a întâmplat cu tine? Hainele-ţi sunt...
Am scris-o în maşină acum 10 minute.
E ultima.
Dragă Karen. Dă-l naibii pe Phil.
Vrei să-mi spui ce se petrece aici?
Nu-i nimic. Trebuia să-l sun. Am rezolvat.
Ai o aventură cu acest tip?
Nu, nu am. E singuratic, cred. Nu ştiu, pare puţin... distant.
La ce oră ai zborul?
E un oraş minunat, Karen.
Şi-ai putea merge să predai. Cum am vorbit.
Pot să deschid un depozit noi.
De două ori mai mare...
Şi Chris, adică...
Se zbate aici, nu?
Un început nou i-ar prinde bine.
Dragă Karen. Dă-l naibii pe Phil.
M-a chemat în biroul lui...
Am respins afacerea cu electricitatea.
- Ce? De ce? - Presentiment.
Să fiu sincer, judecata ta recentă e sub semnul întrebării.
- Cum aşa, Phil? - Ai distrus uşa de la baie?
Da. Aşa e.
Şi calculatorul tău?
Presupun că tot tu eşti vinovat pentru raftul din debara.
- Da, eu sunt. - De ce?
- E cam greu de răspuns. - Încearcă-mă.
Raftul din debara, de exemplu?
Uşa scârţâia.
Şi probabil a scârţâit de ceva vreme. Doar că n-am observat.
Şi acum, observ toate lucrurile, Phil, şi vreau să văd cum funcţionează.
Cum e acel ceas.
Artă pură. Meşteşugărie!
A aparţinut stră-străbunicii mele. Din anii 1890.
Vreau s-o distrug toată şi s-o împrăştii pe podea.
Şi fără supărare, dar când văd un asemenea ceas, vreau să ştiu ce conţine.
Davis.
Vreau să-ţi iei puţin timp liber.
Dă-l naibii, şi felul cum se apleacă peste biroul său cu mânecile până sus
de parcă urmează să facă un şanţ.
Gata cu şanţurile imaginare, Karen.
De acum încolo, sunt eu şi uneltele mele.
Am intenţionat să merg acasă şi din întâmplare am luat-o pe sub tunel.
Strada Rubinelor...
Poate nu există întâmplări.
Părea un moment ideal să vin să te văd.
La stânga pe strada Cristal.
Ştiam că mă apropii când m-am aflat într-un cartier
unde toate străzile sunt denumite după pietrele preţioase.
Şi atunci am văzut-o.
- Tu eşti băiatul cu asigurările? - Nu.
Te-am văzut în costum, şi m-am gândit că...
Da, am trecut pe aici, şi v-am văzut lucrând. Pare distractiv.
Da, distractiv.
Ce mai exact faceţi aici?
Trebuie să dărâmăm casa înainte să fie reconstruită.
- Pot să vă ajut? - Ce...
Doar spune-mi ce trebuie să fac, nu trebuie să mă plăteşti.
Nu te juca cu mine, da? Eşti de la asigurări, aşa-i?
- Barry te-a trimis să mă stresezi? - Nu, nu ştiu cine-i Barry.
Nu, ştii ce... Am să te plătesc.
- Ce zici dacă îţi dau 50 de dolari? - Ce încerci să faci aici?
Nu sunt poliţist. Vreau doar să ajut.
Ştii ce, am să-ţi dau... 241 de dolari.
Haide, ia-i. Voi munci din greu.
Nu folosi ăla.
Poftim. Pune-ţi mănuşile, foloseşte asta... Acum doboară peretele.
Tipul ăsta-i un animal.
Probabil e un drogat.
Drogaţii nu dau oamenilor 200 de dolari.
Sug penisul pentru 20 de dolari. Ar trebui să ştii asta.
Da, nu întreba, e stânjenitor.
Am închis uşa cu tot cu geacă, şi au pornit stropitoarele.
Apoi, încuietoarea...
- Uneori se blochează, n-am putut să... - Eşti drogată, aşa-i?
Puţin...
Vrei caşcaval pane?
Am avut de muncă. Cred că am exagerat cu chestiile de armată.
Casa ta-i
adorabilă.
Pe lângă electrocasnice,
e o casă în care majoritatea îşi doresc să locuiască.
Urăsc casa asta. Sunt doar lucruri strălucitoare.
Nu pot face sex cu tine. Ar fi periculos.
Din nou acel cuvânt.
Carl chiar e plecat din oraş, sau l-ai tăiat bucăţi
şi l-ai băgat în sertarul cu şosete?
Amuzantule. N-am un sertar cu şosete.
- Unde-ţi ţii toţi ciorapii? - În acelaşi sertar cu lenjeria.
Ce?
Cred că lenjeria unei femei merită propriul spaţiu.
- Nu pot face mai mult. - E de ajuns.
Hai să adormim împreună.
- Împreună? - Împreună separaţi.
Nu-s îndrăgostită de Carl.
E un om bun. Chiar e.
Mă iubeşte. Poate mai mult decât ar trebui.
Dar nu ştiu...
Aş vrea să pot face ce faci tu. Să fiu complet sinceră.
Cred că ai fost.
Nici măcar pe departe.
Tu trebuie să fii Chris.
I-o tragi mamei mele?
Nu, nu i-o trag. Doar am dormit.
E nebună naibii.
Dacă n-ai observat, e o drogată naibii.
Îi spune canabis pentru că o face naibii diferită.
- Spui "naibii" foarte des. - Şi?
Nu-l foloseşti cum trebuie.
Ce naiba vrei să spui?
La asta mă refer.
"Naibii" e un cuvânt minunat,
dar dacă-l foloseşti des, îşi pierde valoarea.
Şi tu pari prost.
- Du-te naibii. - Exact.
Eu nu simt nimic, şi tu tot idiot rămâi.
O zi bună!
Cine naiba...
Aţi sunat pe Davis Mitchell.
Sunt indisponibil acum, aşa că vă rog să lăsaţi un mesaj.
Dacă o căutaţi pe Julia,
regret să te informez dar nu se mai află printre noi,
ceea ce-o face şi pe ea indisponibilă.
Davis, exagerezi.
Mă îngrijorează sănătatea ta.
Încerc să ajung la tine, să te ajut, dar tu mă refuzi!
Dacă nu doreşti să participi structurii moştenirii soţiei tale, fie.
Doar spune-mi să te eliberez de povară.
Încă o chestie. Dacă respecţi câtuşi de puţin
amintirea fiicei mele, vei şterge naibii mesajul.
- Karen, serviciul clienţi. - Karen, serviciul clienţi.
Dle Mitchell, cu ce vă pot ajuta astăzi?
Sună ciudat, dar o furgonetă mă tot urmăreşte de câteva zile,
şi mă face să mă întreb, de ce m-ar urmări cineva?
Doi, mă aflu-n pericol?
Şi trei, cine naiba mai conduce o nenorocită de furgonetă?
- Aici îţi scrii reţeta? - Am minţit. Nu-i o reţetă.
Ray. Ăsta-i prietenul meu Davis.
Tinere.
Stilul meu favorit. Mulţumesc.
Şi asta-i pentru tine.
Creşte ca nebuna la mine-n grădină. Nu mă întreba cum.
Nu am folosit niciodată. Mă face să gândesc prea mult.
- Dar tu? Ai nevoie de ceva? - Nu.
Acea frumuseţe a ajuns în 1961.
Din Paris.
Trebuia s-o vezi. O adevărată capodoperă.
Ce zici?
Nu-i o frumuseţe?
Dar nimeni nu mai vrea carusele.
Doar roller coaster-uri ce te dau peste cap şi te fac să vomiţi.
- Îţi vine să crezi că trebuie distrusă? - Pe bune?
Da. Prea multe reparaţii. Prea mulţi bani.
Pot să te ajut? Am uneltele necesare.
Eşti foarte ciudat...
Hai că poţi!
Karen Moreno, doamnelor şi domnilor!
Julia a iubit oceanul.
Obişnuiam să petrecem verile la locul familiei sale din Hampton.
Acolo dorea să fie.
Îi duci dorul?
- Unde mai exact te simţi amorţit? - În toată zona asta.
Şi de cât timp te simţi aşa?
Nu pot spune exact... De vreo 10, 12 ani.
Davis... nu ştiu cum să-ţi spun.
Haide să vezi cu ochii tăi.
- O parte din inima ta îţi lipseşte. - Poftim? Cum s-a întâmplat asta?
Judecând după muşcături,
aş spune ca fluturii de noapte.
- Băga-mi-aş. - Poftim?
Dragă Karen, mă tot gândesc la copilăria mea.
Când eram bolnav, şi-mi puneam capul în poala mamei mele,
şi trecea cu mâna prin părul meu.
Îmi sărută pleoapele.
Şi făcea că totul să fie mai bine.
Crezi că-i prea târziu pentru asta?
Locuieşti aici acum?
Nu. N-ar trebui să fii la şcoală?
Sunt suspendat.
De ce?
C-am spus adevărul.
A trebuit să fac o prezentare la târgurile şcolii.
Despre prezenţa noastră militară în estul mijlociu.
Da? Ce ştii tu despre asta?
5 iunie.
În timpul unei verificări de rutină prin provincia Helmand,
maşina locotenentului Dan Doviak a tras pe marginea drumului
să ajute o fetiţă.
Spre surprinderea lor, avea 27 de kg
de explozibil asupra ei.
Băga-mi-aş.
Maşina a fost prinsă-n flăcări.
Şi cetăţenii afghani au scandat, "moarte Americii."
Doviak şi unitatea sa au ars de vii.
Te-au suspendat pentru asta?
Am auzit sunetul magic.
Ai avut o zi bună?
Te bucuri de mica vacanţă?
Schimb muzica.
Haide, înveseleşte-te. Spune-mi ce-ai făcut astăzi.
Ai stat cu acea fată drăguţă? Cea cu blugii cu talie joasă?
Nimeni nu poate să fie ca tine. Nu?
Vorbeşti serios acum?
Am vorbit cu directoarea, dra Tiersian?
E foarte grijulie şi sentimentală.
Vestea bună, te lasă să te întorci luni dimineaţa.
Trebuie să petreci câteva săptămâni cu consilierul,
dar cred că ai scăpat uşor.
- Şi vestea proastă? - Ce vrei să spui?
Despre ce naiba vorbeşti?
Un tip oarecare mănâncă la masa noastră în timp ce iubitul/şeful tău nu-i acasă,
şi te lauzi despre discuţia purtată cu directoarea mea?
Poţi doar să... Mai lasă-mă puţin!
Davis e un prieten de-al meu.
Am petrecut timpul împreună pentru că asta fac prietenii.
Petrec timp.
Eşti atât de transparentă.
Soţia omului doar ce-a murit. Ai puţină compasiune, rahat mic ce eşti!
Îmi pare rău, dragule.
Soţia ta a murit?
Da.
Cum?
Trauma craniană, accident rutier. Poţi să-mi dai sarea?
M-am gândit la ce mi-ai spus în legătură cu acel cuvânt.
Da? Şi la ce concluzie ai ajuns?
Că ai dreptate.
Naiba e un cuvânt minunat.
Naiba e un cuvânt minunat!
Naiba...
Nu arată prea bine. Nu arată deloc.
Tăntălăule...
A durut foarte tare!
Băga-mi-aş, da!
Să mergem. Pleacă de aici.
Dragă Chris...
Aş vrea să pot vorbi cu tine.
Îmi este dor de perioadele vechi.
Îmi este dor să te îmbrăţişez, să-ţi sărut obrazul...
Îmi este dor de băiatul meu.
- De unde ai trimis asta? - Din căsuţa poştală de pe colţ.
Credeam că ultima a fost ultima.
Ce facem cu o asemenea canapea?
- Sărută-mă! - E foarte bine.
Ascultă-mă.
Când a fost ultima oară când ţi-a păsat cu adevărat de ceva?
Ca atunci când erai un copil.
Care a fost cel mai important lucru pentru tine?
Să alerg repede.
Obişnuiam să facem curse la şcoală, şi am fost mereu încet.
O singură dată, am vrut să-i bat pe toţi, să-i fac de râs.
Să strige pentru mine, nu pentru Rick Russoman sau Mike Barone,
şi pentru acei vitezomani nenorociţi.
Da. Am vrut să alerg repede, mai mult decât orice.
Mi-a plăcut mai mult decât break dancing-ul.
Da...
- Puţină intimitate? - Scuze! Am crezut că...
- Am crezut că eşti la şcoală! - Îmi iau liber astăzi.
Ce-i aia?
- Nimic. - Să văd.
E a lui Carl.
Ai mai tras cu o armă până acum?
Rândul tău.
Să tragem în ceva.
- Cum ar fi? - Nu ştiu. O căprioară.
Nu cred că există pe aici.
Dar o veveriţă?
Stai puţin.
Sigur eşti în siguranţă?
Da. Aşa cred.
- Eşti gata? - Da.
- Vrei să număr, sau... - Nu ştiu, fă cum doreşti.
- Bine, te voi surprinde. - Surprinde-mă.
Trage siguranţa.
E pe partea stângă.
Trebuie să tragi... Băga-mi-aş!
- Cum s-a simţit? - Maică Precistă!
A durut, dar o durere...
O durere bună. S-a simţit de parcă cineva...
Surpriză!
- Eşti un copil distrus. - Tu eşti un adult distrus.
Nu mai fă niciodată asta.
Ce naiba!
Încerci prea mult.
Şi e gata.
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă! Dle? Aveţi programare?
- Nu, Marty, sunt în trecere! - Dl Mitchell. Scuze.
- Davis! - Phil e aici?
Da, ia interviurile candidaţilor pentru bursă!
Uriaşule! Ai face bine să ai grijă!
Respirăm. Sunt doar eu şi apa, şi...
Scuze.
Scuzaţi-ne.
Davis. Suntem în mijlocul unei şedinţe.
Vă deranjează dacă iau loc? Margot.
Eşti bine?
- Arăţi de parcă lucrezi în construcţii. - Steve. Mi-a intrat un cui în picior.
A durut ca naiba, dar acum sunt bine.
Todd, ce spuneai?
Da.
- Mi-am pierdut gândul. Am câştigat. - Ce-ai câştigat?
Sunt înotător.
Înoţi?
Obişnuiam să înot, şi apoi am realizat câţi oameni micţionează în bazin,
şi de atunci m-am oprit să mai merg.
Da.
Nu înţeleg ce-i cu tine.
Acest dispreţ, această lipsă de respect!
Ceva nu-i bine, Phil.
Întreaga chestie, ştii?
Vreau să fac ceva pentru ea, dar asta nu-i...
Nu te simţi bine!
Astăzi alegem finaliştii.
Vreau actul semnat până mâine, la mine pe birou sau ai terminat.
Noi am terminat.
De ce cumperi toate astea?
Uneltele schimbului, prietene.
Şi ce primim în schimb?
Distrugere, devastare.
N-ai vrut niciodată să spargi, să distrugi ceva?
Davis, dacă ar fi să te întreb ceva, mi-ai da un răspuns sincer, da?
Asta-i calitatea ta, să fii sincer despre tot.
Da, ăsta-i darul meu.
Crezi că sunt gay?
Nu ştiu, Chris.
Crezi că eşti gay?
Nu ştiu. Poate. Credeam că-mi spui tu.
Hai să aflăm.
- Îţi plac fetele? - Nu ştiu.
Cred că Jennifer Hymen e drăguţă. Flirtează cu mine.
Şi uneori, pot să-i văd sutienul prin tricou, dar...
Nu ştiu dacă o plac, sau dacă sunt fixist.
Jennifer Hymen. Ăsta-i numele ei?
- Da. - Ce nume ciudat.
Dar băieţii de la şcoală?
E cineva care te atrage?
Poate Andrew White.
E junior, şi facem ora de sport împreună.
Trebuie să ne schimbăm împreună.
- Te uiţi la el cum se schimbă? - Nu.
- Atunci nu cred că eşti gay, Chris. - Încerc să nu mă uit, să mă abţin.
Da, e normal.
Eşti tânăr, eşti curios, e ceva...
Uneori, îmi imaginez penisul său la mine-n gura.
E diferit atunci.
Aş spune că probabil eşti gay.
Sau poate bisexual.
Oricum ai fi, vei fi torturat.
Sfatul meu e să te prefaci câţiva ani că-ţi plac fetele,
apoi te muţi în oraş.
Sau în San Francisco?
Poate chiar Los Angeles, dacă-ţi place căldură.
Altceva?
Nu.
Urcă.
- Ce facem până la urmă? - Ne distrugem căsnicia.
Da.
Ce naiba.
Nu-i rău. Ţine-o tot aşa.
Acum stai aşa. Nu te mişca.
Cine-i ăla?
Cine naiba mai conduce o furgonetă?
Vreau să-l duc acasă, să văd cum arată în bibliotecă, sau în camera de studiu.
Nu, nicio veste de la el.
Avocaţii caută alte opţiuni. O să semneze.
I-ai trimis o invitaţie?
Te rog, scumpo.
Davis m-a luat după şcoală.
M-a ajutat pe lângă casă.
Mulţumesc.
Un buldozer?
Poţi cumpăra aproape orice pe eBay.
Sper doar să vină cu-n manual de instrucţiuni.
Băga-mi-aş.
Un manual şi-o garanţie.
A fost atât de tânără.
Phil vrea să vorbească cu tine.
- Mă întorc imediat, da? - Da.
Salutare.
De ce fumezi porcăria aia? Vrei ceva de calitate?
Sunt Todd. Înoţi?
Îndrăzneşti să aduci altă femeie în casa asta? În seara ata?
- Phil, nu-i ceea ce crezi... - Cum îndrăzneşti?
Zilnic! Mă trezesc şi-mi spun, de ce ea?
Trebuia să fi fost tu!
Semnată.
Karen.
Pot să-ţi simt sânii?
Eu, mama Juliei şi soţul ei, am vrea să vă mulţumim
că sunteţi alături de noi.
Pentru cei ce n-au ajuns să facă parte din viaţa ei,
să ştiţi că n-aţi ajuns să vedeţi ce persoană minunată e.
- Da, totul e în regulă. - Un suflet frumos.
Atâtea amintiri.
N-aş şti de unde să încep.
Dar ştiu un lucru.
Le-aş da pe toate pentru încă un minut petrecut cu fiică-mea.
Julia a scos ce-i mai bun din oameni.
Ăsta a fost darul ei.
Prin fondul de bursă al Juliei Eastwood Mitchell,
acel dar va fi moştenirea ei.
Aş vrea să vă prezint trei studenţi minunaţi,
atât ca şi caracter cât şi ca rezultate academice
încât n-am putut alege unul singur.
Vă rog să aplaudaţi următorii studenţi: Jennifer Williams.
Benjamin Howard!
Şi sportivul, Todd Koehler!
Mulţumesc.
Scuze.
V-a spus c-a fost gravidă?
Anul trecut.
Ştiaţi?
De ce nu mi-aţi spus?
Vrei să ştii de ce?
N-a fost al tău.
Se vedea cu cineva.
Şi am dus-o la operaţie.
Aş fi vrut să-l fi păstrat.
Poftim plata. Păstrează restul.
Davis.
Davis!
Îmi pare rău.
Cum e?
Nu spun prea multe. E încă-n operaţie.
Şase băieţi l-au bătut.
Simt că-i doar vina mea.
- Aveam o singură slujbă. - Dna Moreno!
Scumpule?
Dragule?
Ascultă-mă.
Nimeni nu te va mai răni.
Nici eu n-o voi mai face.
Vreau să fii cine eşti cu adevărat. M-ai înţeles?
Va fi mai bine, promit.
Şi când vei ieşi de aici, ai dat de bucluc.
Mulţumesc.
Cum te numeşti?
Michael.
Ştiu totul, Michael.
Şi e în regulă.
Sper doar că ţi-a păsat de ea pentru c-a meritat asta.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Am fost în cealaltă maşină.
Am fost...
Eu am condus maşina ce v-a lovit.
Şi-am încercat să...
Am încercat...
- Îmi pare rău. - E în regulă.
"Nu-i scaunul meu, nu-i problema mea." Asta spui?
Ai două minute.
Mulţumesc că te-ai întâlnit cu mine, Phil.
Îmi pare rău.
A existat iubire între mine şi Julia.
Doar că n-am preţuit-o.
Cred că bursa-i bună... Înţeleg asta.
Dar vreau să fac altceva pentru ea.
Şi mă întrebam dacă...
Dacă ai vrea să faci şi tu parte.
- Pot să... - Haide, iau n loc.
Dragă Davis, mersi pentru scrisoare.
Mă recuperez uşor dar sigur.
În ciuda bătăii pe care am luat-o, fiind eu însumi e bine.
Apropo, mama l-a părăsit pe Carl, în caz că te interesează.
- Zece! Nouă! Opt! - Am un mic cadou pentru tine.
Şapte! Şase! Cinci! Patru!
Să fii sâmbătă la docul 64 la ora 11:00.
- Trei! Doi! Unu! - Crede-mă.
Da!
P.S. Du-te naibii!
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro
Cu respect, Davis C. Mitchell.