Acțiunea memoriei nu are loc în neuroni, la propriu,
ci în spațiul dintre neuroni,
în sinapsele dintre neuronii ce comunică între ei.
Pariu pe 20 de dolari că reușesc s-o conving să iasă cu noi diseară.
Haide, Kira, nu te preface că nu vrei să-i fii asistentă.
Fiindcă-i genială.
Sigur.
N-are nimic cu faptul că-i foarte atrăgătoare.
Fie că memoria-i episodică, semantică, primară sau procedurală.
Totul e afectat.
Chiar și-acum, faptul c-auziți acest curs,
că stați în această sală,
într-un fel, chiar vă modelează cine sunteți.
Poți să-mi spui ce vezi?
Să vedem...
Un păianjen.
Bun.
Dar acum?
Nu sunt sigur.
O veioză?
Te descurci foarte bine.
Vreau să-ți reamintesc...
Nu-i o veioză...
Nu fi măgar.
Am refuzat un post la Stanford cu Kramer fiindcă dr Miller a fost atrăgătoare.
Dar cumva, pierd timpul aici în Boston,
testând droguri de spasme musculare pe pacienți cu Alzheimer.
Informație: nu ajută cu nimic.
Cum merge treaba?
Nicio schimbare în activitatea cerebrală.
Tratamentul e în faza incipientă.
Tu ce vezi?
Asta-i de săptămâna trecută și ăsta-i răspunsul la aceiași întrebare.
N-a fost o schimbare în abilitatea de a-și aminti cuvântul,
dar pupila sigur i s-a mărit.
Își amintește obiectul chiar dacă nu-l poate numi.
Ar trebui să verificăm toți pacienții.
Pot să-i chem să stabilim un reper.
Pare promițător.
Bună treabă, Kira.
Credeam c-ai plecat.
Am plecat.
Cobori?
Scuze... Vrei să...?
E în regulă.
O seară frumoasă.
Scuze. Știu că s-au terminat orele.
Nu, n-are nimic, intră.
Băga-mi-aș! Scuze de dezordine.
- N-are nimic. - Poftim. Ia loc aici.
Și, ce e?
Voiam să te anunț că s-a deschis
pe neașteptate un post de bioinginerie în laboratorul dr. Frankfurt.
Serios? Giden e,
e foarte inteligent. Să lucreze cu oamenii e puțin mai...
Apreciez această oportunitate
de a lucra cu tine, mai ales la acest studiu,
dar bioingineria e zona mea de interes,
și am încercat să ajung la el în laborator de mai bine de-un an.
Și pleci.
Da. M-am decis să accept postul.
O să-mi pară rău că te pierd.
Și...
Sunt serioasă cu munca mea, dr Miller.
Și orice ar fi între noi...
Nu pot fi distrasă acum.
Știi, nu sunt sigură că am habar despre ce vorbești.
Îmi pare rău dac-a fost o neînțelegere.
Da, greșeala mea.
Dar sper să ai o experiență plăcută cu Gideon.
Am auzit lucruri bune despre el.
Bine.
Mulțumesc încă o dată pentru șansă, dr Miller.
Thanks to synk, www.addic7ed.com
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ Subs.ro Team www.subs.ro
Orphan Black: Ecouri - S01E05 „Te cunosc cumva?”
Kira, Herman. Herman, Kira.
Herman vine de la universitatea din Oslo
și are o glumă bună despre ablația cu laser a doi fotoni.
Herman, Kira-i noua vedetă
în laboratorul meu, distruge multivascularizarea
cu Josh de aici. Herman, spune-i lui Josh gluma.
Ce spune un proton
celuilalt proton din acceleratorul de particule?
- Nu știu. - Mă despart.
Scuze. Te cunosc cumva?
Mă gândeam că da.
Nu ești la petrecerea greșită?
Am fost târâtă aici de prietenul meu Jose.
Nu cred că-i poți spune prieten.
Cum merge cu Gideon?
Încă un rând, vă rog!
E bine. Am învățat multe.
E foarte talentat... da.
Da. Petrecerile astea scot ce-i mai bun din oameni.
Sunt un coșmar.
Vrei să plecăm de aici?
Vii?
Când ți-am spus că accept postul în laboratorul lui Gideon
și am crezut că-i ceva între noi,
ai spus că nu știi despre ce vorbesc.
Știam exact despre ce vorbești.
Eram doar o nesuferită.
Haide.
De ce înotul?
Nu-s sigură. E liniște, cred.
Nu trebuie să te basezi pe nimeni.
Ești doar tu și apa, până nu mai poți înota.
Mă ține departe de probleme.
Ești profesor titular la MIT. Nu poți avea atât de multe probleme.
Părinții mei erau stricți cu mine.
Nu vreau să fiu competitivă,
dar dacă vorbim de cine a avut o copilărie de rahat...
Sigur.
Fiica unei clone. Mă depășește.
N-ai spus nimic despre asta.
Nu-i o discuție ușoară.
Da, salut, mama mea e produsul ilegal al unui experiment de clonare uman,
lucru ce o va bântui pe vecie.
Spun asta oamenilor la petreceri.
Dacă suntem competitive...
Când am avut destulă perspectivă
să vorbesc cu mama despre copilărie,
a fost diagnosticată cu Alzheimer, debut precoce.
Fir-ar, îmi pare rău.
De aia fac cercetarea pe care-o fac.
Pentru familii de rahat.
Și de ce ești aici?
M-ai întrebat dacă vreau să vin cu tine.
Nu la asta mă refeream.
Eu...
Mă ascund...
majoritatea timpului.
De majoritatea oamenilor din viața mea.
Și-am devenit foarte bună la asta.
Dintr-un motiv oarecare, cu tine nu trebuie să m-ascund.
De asta sunt aici.
Bine.
În trecut, ne-am zbătut să creăm organe complexe
și să-și mențină forma în timpul procesului.
Organele goale precum vezica au fost posibile
o perioadă de timp, dar ceva solid
și complicat precum inima,
organul începe să se strice în mijlocul procesului.
Această tehnologie nouă
incorporează laserele cu pulsație
pentru depunerea bio-cernelii într-un substrat,
pavând ulterior locul pentru bio-identicitatea
înlocuitorilor precum inima, rinichi, ficat.
E tratamentul ce salvează mii de pacienți.
M-ai pierdut la rinichi bio-identici.
I-am pus special pentru tine, iubito.
Serios. Ai fost minunată.
Sunt mândră de tine.
Nu vreau să întrerup.
Dl Darros vrea să spună cât de impresionat e de munca ta.
Mulțumesc.
A creat o nouă fundație,
și ăsta-i proiectul pe care ar vrea să-l susțină.
Sper să te gândești la noi dacă vei avea nevoie vreodată
de ajutor din exterior.
Drăguț. Mulțumesc.
Continuați munca bună, dr Manning.
Mulțumesc.
- Ce-a fost asta? - Glumești.
- Nu. - Paul Darros,
CEO-ul celei mai mari companii de logistică.
Da, Doamne, așa-i.
A creat o fundație cu-n capital de 50 de miliarde de dolari
pregătiți pentru cercetări științifice ce impactează globul.
Chiar crezi că-i pasă de oameni?
Cred că vrea să-și cumpere calea spre panoplia campionilor umanitari.
Dacă face un bine pe cale, chiar contează dacă-i pasă sau nu?
Doamne, e atât de bun.
Vreau să mănânc din toate simultan, așa bune sunt, dar va fi ciudat.
Da, ar fi ciudat.
Ar trebui să comandăm de aici mereu.
Atunci nu mai despachetăm vesela.
N-am nimic împotrivă.
Locuim aici acum.
Da.
Împreună.
Când ți-am zis să te muți cu mine, asta a fost ideea generală.
Îmi place.
Apartamentul sau că te-ai mutat cu mine?
Ambele.
M-am mutat atât de des când eram copil încăt ador faptul că-s stabilită.
Imediat te văd că vrei să zugrăvești camera copilului.
Dacă-i modul tău subtil de-a mă întreba dacă m-am răzgândit...
- N-am făcut-o. - Bine.
Zugrăvesc singură.
Scuze, te cunosc cumva?
M-am gândit că da.
- Sfinte Sisoe. - Știu.
A funcționat?
Da. A început să bată.
Isuse. Iubito, ai reușit!
Știu. Nu-mi vine să cred...
Ai printat o inimă!
Da, așa e.
Dumnezeule!
E uimitor! Doamne, sunt mândră de tine.
Vestea bună-i că ovulele tale sunt într-o formă maximă.
Sunt viabile.
Dar polipii din uter ți-ar complica procesul de-a duce sarcina la sfârșit.
Știu că nu-i ceea ce-ți doreai să afli,
dar dacă ți-am folosi ovulele și-am găsi o persoană care să care sarcina,
e o opțiune pe care trebuie s-o luăm în calcul.
Să ai o familie nu-nseamnă mereu ceea ce ne imaginăm noi.
Am avut multe rezultate pozitive...
Ești bine?
Da.
O fac eu.
Asta a fost dorința mea.
Ai multe pe cap, nu ți-aș cere
- să faci asta. - Nu, nu trebuie.
Ia te uită.
- Stropește. - Vrei să simți?
Ai puțin pe picioruș!
M-am stropit și eu!
- Iubito, vrei să faci o poză? - Apropie-te mai mult.
Vrei să atingi apa?
N-are nimic.
O să fac poza repede.
Astea sunt fețele pacienților ce așteaptă un transplant.
Oameni disperați de-un transplant.
Dar nu mai trebuie să aștepte. Astăzi,
fundația Additive, fondată de Kira Manning,
pornește într-o misiune de-a bio-printa organe
disponibile pentru toată lumea ce are nevoie de ele.
Scuze, pot s-o răpesc pe dr Manning un moment?
- Scuză-mă. - Mersi.
Bun.
Și...
Felicitări, din nou.
Mulțumesc.
N-am fi reușit fără tine.
Nu, să fiu implicat într-o mică măsură, e tot ce mi-am putut imagina
ca această fundație să realizeze.
Bun. Mă bucur.
Mersi că m-ai susținut în toți acești ani.
Te-ai gândit la ce va urma?
Unde-ar putea merge tehnologia printării?
- Ce vrei să spui? - Ai putea printa
un organism complet?
Mă refer la o persoană întreagă.
- Scuze, zici cumva... - Ipotetic vorbind,
doar ca un experiment.
Clonarea umană e ilegală.
Pentru motive pe care doar eu le cunosc...
Kira, cred în explorarea științei.
Nu-i vorba de rezultatul final,
e vorba de ce vom descoperi pe parcurs.
Nici nu discut.
N-au ajuns boxerii, dar îi trimit la cămin când ajung.
- Mamă. - Cutia cu boxeri?
- Mamă. - Ce?
Merg la facultate. Da?
E momentul când nu mai vorbești despre lenjeria mea.
Scuze.
Stai să-ți aranjez gluga.
Gata.
Bun.
Încearcă să n-o omori.
Bine. Și scuze că n-ajung mâine la ceremonie.
Mă îmbracă în robă ciudată și vorbesc despre cât de minunată sunt,
ca oamenii din conducere să nu creadă c-au irosit banii.
Da, e și ăsta un mod de-a spune.
Sau poți s-o privești ca pe-o recunoaștere meritată
pentru descoperirea medicamentului
- ce ajută la tratarea Alzheimerului. - Vorbe goale.
Sunt mândru de tine.
Bun.
Pleacă de aici! Du-te, distrează-te.
Încearcă să ne uiți.
Poate nu de tot.
Aveți grijă de voi.
Ești o sensibilă!
Haide!
Bun, așa.
Fir-ar.
Ce s-a întâmplat? N-ai mers să înoți?
N-am găsit piscina.
Ce?
M-am învârtit în cerc o oră.
Mă gândeam c-o s-o găsesc...
Nu înțeleg.
M-am simțit confuză.
Când era vorba de lucruri minore precum unde-am pus cheile
sau... ieri am ratat întâlnirea legată de postul de lucru.
- Ar putea însemna orice... - Se întâmplă, Kira.
Am vârsta mamei
- când a arătat simptomele. - Nu știi.
- O luăm încet... - Kira, te rog,
nu face să dispară situația.
- Nu-i spunem lui Lucas. - Facem un consult,
- un RMN... - Kira, nu vreau
să-i distrug viața cum mi-a fost distrusă mie.
Te rog.
Promite-mi că nu-i spui, te rog.
Bine.
Cum a mers întâlnirea cu conducerea?
Le-am spus că-mi iau concediu neplătit să mă pot concentra pe familie.
Ți-ai luat medicamentele?
Nu funcționează.
Ești doar la început.
Eu am creat medicamentul, Kira.
Știm cum funcționează. N-a fost bun
- în debuturile precoce. - Știu că-i înspăimântător.
E așa și pentru mine, dar nu ne putem da bătuți.
Trebuia să văd îmbunătățiri până acum.
Dacă nu ajută, n-o să-mi știu numele în trei luni.
Și nu vreau să trăiesc așa.
Vreau să te pregătești, Kira.
Nu accept așa ceva.
Credeam că am udat-o ieri.
Începem ceva nou.
Ești încântată pentru globul ocular?
Vrei să vezi la ce mă refer?
Nu-i globul ocular, Josh.
E cumva țesut cerebral?
Vom încerca să printăm neuroni.
Sigur. Și eu voiam un ponei când eram mic dar cică n-avea loc în apartament,
și mi-am luat o pisică.
Vorbesc serios, Josh.
Neuroni pentru transplant.
Nu, înțeleg, oameni cu răni cranieni, boli, ar fi important pentru ei.
Dar sunt foarte delicați.
Procesul nostru nu-i setat pentru ceva atât de fin.
Atunci schimbăm procesul.
Ești bine? Despre ce-i vorba?
Ești cu mine?
Mereu sunt cu tine. Știi asta.
Am lucrat la tratamentul tău, Josh m-a ajutat în acest timp
și încercăm totul.
Am făcut neuronii să răspundă la stimuli,
dar operația ar fi...
un mare risc.
Și mă tem să te pierd,
dar...
te pierd deja
și nu-s sigură ce vrei să fac.
O parte din mine vrea să încerce pentru tine.
O parte din mine...
vrea să încerce pentru mine.
O parte din mine vrea să încerce pentru Lucas.
Cine-i Lucas?
Tu ești iubirea vieții mele.
Eleanor, vreau să numeri descrecător de la trei.
Trei.
Doi.
Te cunosc cumva?
Speram că da.
Pot să-ți pun câteva întrebări?
Vor fi enervante?
Când e ziua ta de naștere?
Tot nu-ți amintești ziua mea de naștere.
E stânjenitor.
Cum îl cheamă pe fiul nostru?
Lucas Miller-Manning.
Repeta cuvintele următoare:
Față.
Catifea.
Biserică. Margaretă. Roșu.
Roșu.
Margaretă.
Biserică. Catifea. Față.
Acum ești o pacoste.
Mereu.
Da, l-am sunat pe Lucas să vorbim.
I-am spus că-l suni și tu mai târziu.
Doamne, a fost delicios.
Când am vorbit ultima dată cu el?
Acum o lună.
Da, i-am spus
că ești preocupată cu o mare cerere.
I-am zis c-am simțit că ne-am îndepărtat în ultimele săptămâni și n-am mințit.
Am fost mereu aici.
Da, în ultima vreme e greu să mă pronunț.
Nu doar în ultima vreme.
Și mai zici de mine că nu-s prezentă emoțional.
Credeam că...
Că mă iei mai ușor ținând cont de circumstanțe.
Scuze.
Problema mea cu constanța.
E greu să spui ce simt pentru tine?
Poți fi puțin complicată.
Când ai venit și mi-ai spus că pleci să lucrezi pentru Gideon...
după ce-ai plecat, mi-am anulat toate întâlnirile din ziua respectivă.
Nu m-am putut concentra.
N-am putut lucra.
M-am gândit doar la tine.
Apoi am mers la piscină să înot.
M-am forțat atât de tare, încât nu credeam că ajung în capăt.
Un puști a sărit în apă după mine, credea că mă înnec.
Putea-i să-mi spui că mă placi și tu.
Ar fi fost mult mai ușor.
Se pare că nu-s o fată ușoară.
Fir-ar, trebuie să mă trezesc.
Trebuie să merg la birou.
Vrei să-ți fac micul dejun?
Elle?
Eleanor?
Eleanor.
Nu!
Te rog!
Nu.
- Te-ai râzgândit? - Da.
Am nevoie de resurse și echipament.
Nici nu știu dacă-i posibil.
O să-ți oferim tot ce-ți trebuie.
Dar există o condiție.
Imprimanta, când am reușit, am terminat.
O distrug.
Nu-i negociabil, Paul.
E vorba doar de explorare științifică.
Ne-am înțeles atunci?
Cred că da.
Am comandat toate materialele. Ar trebui să fie pe drum.
Bine, super. Mulțumesc.
Specificațiile noilor lentile pentru laser?
Da. Cu o printare în atâtea straturi,
trebuie să controlăm răspândirea căldurii în țesutul înconjurător.
Voi pune specificațiile pe schemă când vei termina.
Nu le pui pe schemă.
De ce?
E o măsură de siguranță.
Fără lentile, imprimanta e nefolositoare pentru Darros.
Specificațiile rămân între noi și doar noi le controlăm.
Atunci așa rămâne.
Crezi c-o să-și amintească?
Vreau doar să fie în regulă când se trezește.
Familiar.
Am verificat scanarea trimisă.
Scanarea fizică de după ce-ai născut.
E mai veche, dar există rezolvare.
Am urcat-o-n imprimantă.
Super. Mersi...
pentru tot.
Mereu ai fost de partea mea, încă din facultate.
Da, și ți-am cerut multe.
Și n-aș fi reușit...
Doar în tine mă încred.
Știi că tot o să se-mbolnăvească, nu?
Măcăr voi avea vreo 20 de ani
să vedem cum să încetinim Alzheimerul.
Ce-i vei spune lui Lucas? Dacă funcționează?
Voi vedea eu.
Trebuie să cred c-o lume cu ea prezentă,
chiar dacă-i complicată,
e mai bună decât una cu absența ei.
Știu c-o vrei înapoi.
Crezi că...
Crezi că va fi ea?
Am adormit?
Nu chiar.
Știi unde te afli?
Nu, nu cred. S-a întâmplat ceva?
Față, catifea,
biserică, margaretă, roșu.
Față, catifea, biserică, margaretă, roșu.
Uită-te la această poză.
Recunoști copilașul?
Nu. Cine-i?
E în regulă.
Cine ești?
Te cunosc cumva?
M-am gândit că da.
Serios?
Asta-i povestea ta.
Și eram...
Erai îndrăgostită.
Ai fost iubirea vieții mele.
Și avem un copil împreună.
E adult acum.
Vreau să-l văd.
Cred că i-ar fi greu să înțeleagă.
Am pe cineva.
Nu-i o fiică, dar aproape.
Atunci înțelegi.
Și tatuajul de pe mână?
Ce-i cu el? Un număr de serie?
Nu. E codul braille.
Eram siropoase când ne-am căsătorit și ne-am făcut tatuaje ultraviolete.
E primul vers din poemul lui W.S. Merwin.
Și anume?
„Lasă-mă să-mi imaginez că ne vom revedea...
când dorim noi...
și va fi primăvară.”
N-am cerut asta.
N-am cerut să fiu pusă-n lume în așa mod.
Nu știam să trăiesc fără tine.
Fără ea!
Eu nu-s Eleanor!
Nu-mi pot imagina.
Încearcă să-ți imaginezi
cum e să te trezești
și să nu-ți știi numele.
Să nu știi de unde vii sau ce-ai trăit până acum.
Știi ce singură m-am simțit?
Îmi pare foarte rău.
Am pierdut-o și apoi mi-am pierdut calea.
Dar îți promit. Vreau să îndrept lucrurile.
O să am grijă de tine.
Și cum rămâne cu Jules?
Ai creată înainte sau după mine?
- Cine? - Jules.
Veriunea mea mai tânără.
Am distrus imprimanta, Lucy.
A dispărut.
N-am printat nicio adolescentă.
N-am idee despre cine vorbești.
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ Subs.ro Team www.subs.ro