Am intrat.
Nu.
Traducerea şi adaptarea: SunnyDays/DAYLIKE @ SFZ Team
SEDIUL CAL, PASADENA, CA.
10 ORE MAI DEVREME
Kirsten Clark, aceasta e o acuzaţie gravă contra ta.
Înţelegi asta?
Am înţeles primele trei ori când mi-aţi spus, dr. Hardwyck.
Te deranjează să nu faci asta în timp ce vorbesc cu tine?
Mulţumesc.
- Ai un răspuns pentru Camille? - Da.
De ce i-aş sabota cercetarea
când e perfect capabilă
să şi-o ruineze singură?
Vedeţi?
Tot anul mi-a spus prostia asta.
N-o spun cu răutate.
Doar că lucrarea lui Camille e adesea neglijentă.
Cred că notele ei reflectă asta.
Împărţim o casă, aşa că are acces
la echipamentul meu optogenetic. În plus, vrea
s-o publice prima, aşa că are un motiv.
Cer o anchetă completă, şi o vreau pe Kirsten
pusă sub suspendare academică pe toată durata anchetei.
E vorba de vasele pe care le-am lăsat în chiuvetă, nu?
Ce? Nu. Crezi că te vreau
suspendată fiindcă ai lăsat vasele în chiuvetă?
Erai foarte nervoasă.
Ai muri dacă ai curăţa bucătăria după ce termini acolo?
Nu ştiu. Ai muri să închizi uşa când inviţi un tip la tine?
- A fost doar o dată. - Kirsten, Camille,
am nevoie doamnelor să vă concentraţi.
Suspendarea academică e o opţiune periculoasă.
Trebuie să fie o cale prin care Kirsten poate fi absolvită de vină.
Trebuie să nu excludem şi că poate Camille a făcut-o ca să mă saboteze.
Fac testul poligraf acum...
Acum. Dar tu?
Aş pica.
După mine, pare o recunoaştere a vinovăţiei.
Poligrafele nu funcţionează la mine. Le pic.
Datorită anomaliei tale...
- Displazie, da. - E convenabil.
Kirsten, avem un cod strict de conduită
în programul de doctorat. Până la notificări ulterioare,
te pun sub suspendare academică.
Îmi pare rău.
S-a rezolvat. Cu plăcere.
Bine.
- Kirsten Clark? - Da.
Detectivul Fisher, poliţia din Los Angeles.
Îmi pare rău, dră Clark am nişte veşti proaste.
El e.
- Vă acord un moment? - Ce să fac?
Să fiţi singură cu tatăl dvs.
Întoarce-te!
Nu, mersi.
Poliţia are un consultat de doliu disponibil.
Dacă vreţi să vorbiţi cu cineva.
- Sunteţi sigură că s-a sinucis? - Da.
Cred că vă înşelaţi.
Când cineva se împuşcă, în comparaţie când e împuşcat
de altcineva, sunt anumiţi...
Sunteţi sigură că vreţi să auziţi?
Anumiţi ce?
Indicatori... reziduuri de pulbere pe mână,
locul rănii, nr. de focuri trase, unghiul de tragere.
Fiecare indicator despre tatăl dvs converg spre sinucidere.
S-a împuşcat în piept.
Capul e preferat în 75% din sinucideri.
Asta înseamnă că 25% pentru piept.
E cert că se încadrează în procentaj.
Dar arma?
Era pe podea, lângă el.
- Pe care mână? - Dreaptă.
- Era stângaci. - Nu contează.
- De ce nu? - S-a împuşcat în inimă.
E mai uşor s-o faci cu dreaptă decât cu stânga.
Am fotografiat întreaga cameră. Peste 400 de imagini.
Vreau copii.
Nu merge aşa.
Nu eraţi amândoi apropiaţi?
Ce vă face să credeţi asta?
Fiindcă reacţia normală pe care o văd
când părintele cuiva e ucis e diferită de a dvs.
- Aţi văzut multe de genu'? - Da.
Inima îmi plânge pentru dvs.
De ce nu eraţi apropiaţi?
- Nu l-am ucis. - Nu am insinuat asta.
Bun, fiindcă eram în casă dimineaţa când a fost ucis.
- Consultaţi-vă cu universitatea. - Deja am făcut-o.
Şi a fost un suicid.
Fisher, tu urmezi.
Scuzaţi-mă.
Cel puţin trei în mod serios.
Un reprezentat pentru Holografice Aplicate spune
că compania va da o declaraţie mai târziu...
şi că grija lor principală acum
e siguranţa personalului. Cauza exploziei...
Acelaşi dispozitiv folosit ieri în apartamentele Elmwood?
Vorbim despre asta mai târziu.
Nu vă stresaţi. Am terminat.
De ce nu eraţi apropiaţi cu tatăl dvs?
Dvs sunteţi detectivul.
Investigaţi.
- Despre ce era vorba? - Nu ştiu.
PARCUL ECHO, CA
Ce faci?
- Te dau afară. - E casa mea.
Nu după ce te-am dat în judecată pentru sabotaj academic.
Nu mai e camera ta.
Pot să-ţi ofer ceva?
O băutură rece? Un ordin de restricţie?
Nu pot accesa sistemul informatic universitar.
Da, eşti suspendată academic,
aşa că Hardwyck ţi-a şters contul.
Ştii că n-am fost eu. Poate a fost excitatul T.A.
cu care te-ai culcat pentru un "A". Părea ameninţat de inteligenţa ta.
Ştiu că nu înţelegi relaţiile deloc,
dar nu am nevoie să mă culc cu cineva pentru un "A".
Poate nu, dar nu ţi-ar strica media,
dacă te-ai culca cu Hardwyck o dată sau de două ori.
Uite, poate nu mă exprim bine.
Trebuie să-ţi folosesc laptopul.
Ce? Eşti... ce?
Nici gând.
Probabil n-ai auzit,
dar un apropiat mi-a murit azi.
Ce? Cine?
Nu contează. Dar vreau să mă uit în documentele poliţiei,
şi le pot accesa doar
printr-un exploit pe care l-am scris semestrul trecut.
- Cel cu recunoaşterea facială? - Nu, un backdoor.
E în spatele sistemului firewall al universităţii.
Deci vrei să-mi foloseşti laptopul
ca să spargi serverul poliţiei din Los Angeles?
Da.
Asta e... ajută-mă,
ce cuvânt caut? "Ilegal".
Deci, nu pot folosi laptopul?
Ai fi avut o şansă mai bună intrând prin efracţie în biroul lui Hardwyck
folosind calculatorul lui, decât pe-al meu.
Bine.
Sunt sigură că glumeam.
Nu?
Noapte bună, Vanessa!
Noapte bună, profesore!
Chei pe bază de cod.
Staţi pe loc!
Sunteţi puţin cam îmbrăcaţi
pentru securitatea campusului, nu credeţi?
Pot suna pe cineva?
Pe cine? Toţi care te cunosc
fie sunt morţi, fie te urăsc.
Aş suna un avocat.
Nu-mi plac avocaţii.
Spune-mi despre tatăl tău.
De ce s-a sinucis?
Nu s-a sinucis. Şi nu era tatăl meu.
- Ştiu, dar nu ştiu cum altceva să-i zic. - Se numea Ed Clark.
Tatăl meu adevărat m-a lăsat cu el când aveam opt.
Ce ştii despre tatăl tău adevărat?
- Nimic. - Nu-i adevărat.
Ştiu că nu voia un copil. Contează?
De ce te-a plasat cu Ed?
Să mă plaseze?
Nu am fost plasată. Când mama a murit,
tati s-a debarasat de mine.
N-aveam familie. El şi Ed erau prieteni.
Ed a acceptat să mă ia. Nu am fost plasată, ci abandonată.
Dar Ed nu te-a adoptat oficial.
- A fost ceva în care amândoi n-am vrut. - De ce nu?
Fiindcă ar insinua o relaţie care nu există. Unde sunt?
De asta n-ai simţit nimic când l-ai văzut mort?
De unde ştii?
Am acces la anumite înregistrări ale poliţiei.
De ce n-ai simţit nimic când l-ai văzut pe Ed?
Nu ai înţelege.
Încearcă-mă. Sunt o persoană înţelegătoare.
Poţi întreba pe oricine.
De când timp sunt in camera asta?
- Răspunde întrebării. - Încerc.
- De când timp am fost aici? - Ghiceşte.
- O oră. - Un minut.
Chiar nu ştii, nu?
Am această anomalie.
Se numeşte "displazie temporală."
Nu am nicio percepţie a timpului.
Am citit despre anomalie. Credeam că a fost inventată.
Îmi doresc, căci atunci ai descoperit-o. E nasol.
Folosesc memoria, logica, şi matematica
să aproximez decalajul de timp,
dar nu-l percep.
- Memoria, matematica şi logică? - Spune-mi unde sunt.
- În centrul oraşului. - Bine.
Spune-mi că am fost aici timp de un minut.
Să dăm înapoi. Fii atentă!
Cu maşina, durează 22 de minute din Caltech până în centru.
Nu am făcut pipi, şi nu-mi era foame,
aşa că ştiu că nu eram în biroul lui Hardwyck mai mult decât o oră.
Cursa Uber de la Calteh până acasă
durează 44 de minute în medie.
Adăugăm 10 minute cu colega mea
fiindcă mai mult n-o tolerez.
Durează 47 de minute de acasă până la secţia de poliţie.
Şi ştiu că am petrecut 73 de minute văzându-l mort pe Ed
şi vorbind cu detectivul încruntat,
fiindcă am verificat timpul. Deci, calculând,
sunt patru ore şi opt minute.
Dar astea sunt doar numere.
Nu percep cele patru ore şi opt minute.
- Nici nu ştiu cât timp am vorbit. - 46 de secunde.
Percepţia mea a timpului e precisă.
N-am reacţionat când l-am văzut pe Ed la morgă
fiindcă după ce l-am văzut,
părea că era mort dintotdeauna.
După ce l-am văzut, vestea morţii sale,
îmi era imediat familiară.
Asta e, displazia temporală.
Pot pleca acum?
Te am în vizorul meu de mult timp.
Serios? Atunci de ce acum
nu sunt în vizorul tău, dar într-un restaurant chinezesc?
Mă numesc Maggie Baptiste,
şi lucrez la un proiect care necesită
pe cineva cu aptitudinea ta.
Există proiecte care necesită pe cineva cu displazie temporală?
Decât unul. Al meu.
Reprezint o agenţie federală care investighează o crimă gravă.
- FBI? - Nu îţi irosi timpul ghicind.
E bine, Maggie Baptiste, fiindcă deja nu sunt interesată.
Crima e extrem de urgenţă.
- Între viaţă şi moarte. - Am deja o crimă de rezolvat.
Nu te ridica. Voi găsi ieşirea.
Kirsten, ai două alegeri.
- Una... Vii cu mine să lucrezi. - La agenţia ta secretă?
A doua... Te las să pleci.
Colega ta tocmai te-a dat afară,
aşa că n-ai unde locui,
şi eşti suspendată academic,
aşa că planurile tale de doctorat au eşuat.
Şi singura persoană căruia îi pasă sau nu de tine
e posibil să nu se sinucidă.
N-ai bani şi n-ai unde să mergi.
Îl cunosc pe T.A. excitatul.
Aş putea face sex în schimbul cazării.
Ştiu că nu te reprezintă, şi tu ştii.
Cineva cu displazie temporală
poate lucra la agenţia ta secretă?
Hai să aflăm!
Bun venit în programul Stitchers!
Ce e ăsta?
Îl numim acvariul.
Fiindcă arată ca un acvariu?
Sper că aveţi mai multă inteligenţă decât creativitate.
Credeam că vom aştepta evaluarea psihologică.
Nu e timp. Interogheaz-o dacă vrei.
- Dar o vreau gata în 20 m. - Gata pentru ce?
Care e problema ta de nu ai prieteni?
De ce miroşi a carne?
Am friptură cu carne de viaţă la micul dejun.
Friptură? Ăla-i un calculator cuantic?
E ca baconul, dar făcută cu carne de vită.
- Ce eşti, musulman? - Nu, sunt ateu.
- Ateii nu mănâncă carne? - Nu dacă le face bunica tristă.
- Ea e musulmană? - Evreu.
O s-o urmăreşti pe koshermatchmaker.com?
- Doar întreb. - Nu, tu doar bolboroseşti.
Ai fost vreodată diagnosticată? Poţi fi în stadiu clinic.
Eşti ca Gollum. Ai trăit într-o peşteră atât de mult,
încât ai uitat să vorbeşti cu hobiţii.
O referinţă simplă către Tolkien, şi ar trebui să fiu impresionată?
Numeşte toţi actorii care l-au jucat pe dr. Who din '63,
şi poate scoţi o reacţie de la mine.
Sunt cea mai deşteaptă persoană în programul meu.
Deci în micul tău cerc eşti cea mai deşteaptă?
- Ce te face asta? Regina idioţilor? - Eşti destul de cretin.
Mersi că-mi susţii argumentele.
Bine, asta încheie interviul nostru.
Ţi-a explicat cineva ce facem noi aici?
E al doilea cadavru pe care-l văd azi.
Probabil nu din vina ta. Probabil.
Din ce cauză a murit?
A murit datorită exploziei... deflagraţie,
dacă vrei fiu mai tehnic, şi ştiu că vrei.
- Cine e? - Ai auzit despre cele două bombe...
una de ieri şi alta de azi?
Acest domn e bombardierul nostru... Peter Brandt.
28 de ani, absolvent recent
în inginerie chimică la universitatea din Santa Monica
cu un master în... aşteaptă...
studii moleculare energetice. Explozibili.
De ce e aici? Voi sunteţi legiştii?
Nu, e aici să ne împărtăşească amintirile sale cu noi.
Dar e mort.
Fapt amuzant... După moarte,
conştiinţa rămâne pentru 30 de secunde.
După 10 minute, creierul începe să se degradeze.
Dacă aducem o probă aici repede, putem începe un protocol
care va încetini deteriorarea pentru câteva zile.
- Probe? Vrei să spui cadavre? - Roşii, ro-şii.
Din acest cadavru iei informaţii? Cum?
Inserând o conştiinţă vie în acele amintiri.
O numim "cusătură".
- E imposibil. - Chiar aşa,
dr. "N-am studiat neuroştiinţă precum Cameron"?
Creierul e un aparat bioelectric,
axat pe partea "electrică".
Chiar şi după moarte, conexiunile,
sinapsele, rămân acolo...
Pentru o vreme oricum.
Asta înseamnă că şi amintirile.
Dar necesită o conştiinţă vie să acceseze şi să le interpreteze.
Şi aici intervii tu.
Vreţi să-mi inseraţi conştiinţa în creierul mort al tipului?
Sună scârbos când zici aşa.
- A mai făcut-o vreodată cineva înainte? - Să intre? O persoană.
Se numeşte Marta. Nu mai e în program.
De ce nu?
Nu putea rezista.
Deci ce vreţi să fac odată ce intru în amintirile sale?
Noi credem că bomba de ieri a fost un accident.
Brandt şi-a explodat apartamentul în timp ce-o prepara.
A doua bombă, cea de dimineaţă...
a distrus o firmă high-tech din Santa Monica.
Dacă Brandt a murit ieri, cum a declanşat bomba de azi?
Asta, dragă, e întrebarea.
Am depistat câteva tranzacţii Bitcoin pe care Brandt le-a făcut.
Luna trecută, a cumpărat destui explozibili, cronometre,
circuite, întrerupători pentru a face patru bombe.
Şi credeţi că le-a plantat înainte să moară?
Ăsta-i scenariul de coşmar.
Bomba care a distrus apartamentul lui Brandt în centru...
a fost destul de mare pentru un dispozitiv.
Asta înseamnă că mai rămân două.
Trebuie să te întorci în amintirile lui Brandt
şi să afli locul celor două bombe.
Există multe vieţi în joc.
Chiar funcţionează?
Arată-mi!
În regulă.
Să te dezbrăcăm şi să începem.
Când eşti în memoria altuia,
mintea îţi proiectează o imagine a ta ca şi cum ai fost acolo.
Îmbrăcată aşa?
Da. Materialul e creat dintr-o reţea de fibre de poliester
acoperită de cupru nichelat negru.
Consolidează o conectivitate mai bună între piele şi senzorii noştri.
- A cui a fost ideea? - A mea.
El e Linus. E responsabil
de ingineria bioelectrică şi comunicaţii.
Iniţial, trebuia să fii complet dezbrăcată,
dar au fost reţineri, aşa că ne-am compromis.
- Îmbrăcându-mă drept Catwoman? - E super!
Suntem savanţi.
Receptoare.
Putem vorbi cu tine prin intermediul lor.
Voi dirija memoria lui Brandt către tine,
dar o voi dirija legat la ochi, deci tu mă vei ghida.
Cum aleg în care amintire să intru?
Când facem rost de-o nouă probă,
mai întâi le cartografiem amintirile.
Unii au conexiuni sinaptice foarte puternice,
adică sunt mai emoţionali.
Aceste amintiri te vor atrage ca un magnet.
Ea e Ayo. E aici să se asigure că nu mori.
Drăguţ!
Kirsten, eşti gata?
Hai să aflăm!
Bine, Extindere, în apă.
La staţii, toată lumea!
Ţine-ţi picioarele în contact cu structura.
- De ce? - Drept ancore. O să ai nevoie.
- Pentru ce? - Vei vedea.
Luminile la 20%, vă rog.
Bine, oameni buni, începem.
Jurnalul căpitanului, data astrală 2015.
- Serios? - Uite, nu-ţi spun
cum să nu te implici emoţional în relaţiile cu femeile tinere;
tu nu-mi spui cum să-mi conduc laboratorul.
- Destul de corect. - Data stelară...
Las-o baltă. Uită. Ai ruinat.
Bine, începem cusătura neurosincronală.
- Ştiinţe naturale? - Începem!
- Citologie. - Porneşte!
- Inginerie. - Toate sistemele online. Porneşte!
Comunicaţiile. - Da-i dumul, căpitane!
- Medic. - E în regulă. Dă-i drumul.
- Proba de comunicaţie. Unu-doi, unu-doi. - Te aud.
Vezi tastatura aia?
O vom folosi pentru a te propulsa în afara conştiinţei tale.
La momentul potrivit, vei tasta numele de utilizator "Kirsten",
urmat de codul tău pin de ieşire.
Care e codul meu pin?
"iheartlinus", cu litere mici, fără spaţii.
- ÎL pot schimba, nu? - In niciun caz.
Verificarea comunicaţiilor e completă. Gata, îi dăm drumul.
Induceţi neurosincronizarea la semnalul meu.
Eşti gata, prinţeso.
Închide ochii. Încearcă să te relaxezi
şi nu uita, orice ai vedea acolo, nu eşti singură.
Sunt alături de tine.
Ai încredere în mine.
Da, căpitane.
Neurosincronizarea la trei,
doi, unu.
Mark.
Încetineşte-ţi ritmul respiraţiei. - Unde sunt?
În apartamentul lui Brandt. Acolo trebuie să fie nişte dovezi.
În legătură cu locul în care a montat bombele.
Mi-e frig. Mi-e frig. Mi-e foarte frig.
- Ayo? - Temperatura e stabilă, 98.6.
Nu ţi-e frig.
- Intra în şoc. - Din cauza asta facem teste psihologice.
- Da, a mers foarte bine în cazul Martei. - O aduc înapoi.
Trebuie a aflăm unde sunt celelalte două bombe.
Kirsten, încetineşte-ţi ritmul respiraţiei.
Chiar trebuie. Altfel trebuie să te aducem înapoi.
Am crezut că asta trebuie să fac eu.
Noi te putem propulsa în primele două minute,
dar după aceea tu trebuie să o faci singură.
- Si dacă nu reuşesc? - Inca o putem face noi în locul tău,
dar conştiinţei tale nu-i va plăcea să fie smulsă pe nepregătite.
Lucrul ăsta lasă sechele, unele urâte.
Respiră uşor.
Ar trebui să o propulsăm. - Acela e Linus?
Da, crede că ar trebui să te propulsăm.
Spune-i să tacă naibii din gură.
Cred că te place.
Bine, nu te propulsam daca te calmezi.
. Poţi face asta pentru mine?
Se stabilizează.
E mult mai bine.
Mult mai bine.
Chiar mai sunt în laborator, în acvariu?
Dap.
Îmbrăcată precum Catwoman?
Fără urechi şi tocuri cui,
dar în rest, da.
Ţi-am spus... despre timp vorbesc.
Nu ai înţelege. Este vorba de munca mea de o viaţă.
Ba înţeleg.
Julie!
În regulă.
Ce vrei să fac?
Da o tură prin apartament. Verifică-l.
Şi ce anume caut?
Bucăţi de hârtie cu adrese pe ele,
poze cu clădiri sau locuri...
un indiciu care să ne spună unde sunt celelalte două bombe.
Aud ceva.
Vezi de unde vine.
E o uşă, dar nu o pot deschide.
Acum eşti spirit nu materie.
Trebuie să-ţi doreşti să o deschizi.
Am intrat.
Nu mai există semnal. Nu mai există semnal.
- Cameron. - O pot vedea.
Nu o pot înţelege, dar o pot vedea.
- Ce se întâmplă?
- Nu-i mai putem vedea electroencefalograma.
E ca şi cum creierul ei a luat-o razna.
Asta e.
- Asta e. - Tu ai făcut asta?
Vei salva multe vieţi.
Julie Malarek.
- Linus. - Verific.
- Mi-l iau. - Nu, nu pot face asta.
Au făcut-o deja.
Îmi fură muncă şi nimeni nu-i opreşte!
- Linus. - Julie Malarek.
A murit acum trei luni, într-un fel de accident de maşină.
- E numai vina ta. - S-a dus, amice.
- Sa mă ajute cineva. - E numai vina ta.
Nu se poate.
Pe bune.
Eşti bine, Rocky?
Te-ai înşelat. Bomba din apartamentul lui...
n-a fost un accident.
Începe să mă doară capul.
ÎI creşte temperatura cerebrală.
Amintirile lui Brandt încep să se estompeze.
- Măriţi nivelul de trifosfat de adenozină. - Am atins nivelul maxim.
Nu vreau să te sperii, Prinţesă, dar creierul lui Brandt începe să cedeze,
iar asta nu e bine.
Da, pot vedea asta.
- Trebuie să te propulsezi acum. - Temperatura cerebrală a ajuns la 103.
Colapsul total al memoriei vine în 14 secunde.
- Numele de utilizator. - 10 secunde.
Şi acum codul pin de ieşire.
Iheartlinus.
- Da, e bine. - Propulsează-te!
În regulă, calmează-te până ce noi îţi dăm jos...
- Aşteaptă. - Cameron, anomalia aia m-a şocat...
Da, da, am văzut.
Kirsten, eşti bine?
Uşa albastră.
Bulevardul Sepulveda.
Îmi pare aşa de rău,
Julie.
Intră-mi în gânduri
aşa de des încât nu te mai opreşti
am obosit
îmi intră-n oase în timpul nopţii
în timp ce-s treaz...
Doamne.
Nu pot spune, e ciudat să fii emoţionat
să-mi las iubirea la poarta ta
aşa că nu da înapoi
şi-ţi voi ieşi în întâmpinare...
Te-ai trezit.
Cum te simţi?
Ca şi cum m-a lovit un autobuz.
Minunat. Ţi-e foame?
Am făcut nişte smoothie din kale.
- În al cui pat m-am trezit? - Într-al meu.
- Si tu unde-ai dormit? - Chiar lângă tine.
- Eram inconştientă, porcule. - Mai taci.
Să ştii, am dormit pe marginea patului.
Te-am dădăcit ca să m-asigur că eşti bine.
Şi cum am ajuns în pijamalele astea?
Te-a schimbat Ayo de la laborator. M-a ajutat să te aduc aici.
Nu-mi amintesc nimic.
Îţi aminteşti
ceva din ce s-a întâmplat după propulsare,
adică... că m-ai sărutat?
Te-am sărutat?
Nu trebuie s-o spui chiar aşa.
Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Eram foarte... afectată
că am intrat în creierul lui Brandt.
Da, aşa se pare.
Dacă te face să te simţi mai bine.
- Nu simt nevoia să te sărut acum. - Mai bine.
Bea-ţi nămolul şi îmbracă-te.
Suntem aşteptaţi la laborator.
E bun.
Bună dimineaţa.
În timp ce voi doi dormeaţi,
m-am hotărât să caut pe toate site-urile de socializare.
Julie Malarek şi Peter Brandt s-au cunoscut
în vremea studenţiei la Universitatea din Santa Monica.
După tot ce-am găsit, se pare că erau un cuplu fericit.
Dar acum trei luni ea a murit după ce a fost lovită de un autobuz.
Am văzut cum s-a întâmplat. Plecase supărată de lângă Peter.
Spunea ceva despre cineva care i-a furat nu ştiu ce.
Julie a studiat inginerie electrică
cu specializare pe holografie.
Înţelegeţi unde încerc să ajung?
Holografie aplicată. A doua bombă.
Bingo.
Asta e clădirea din care a ieşit chiar înainte să moară.
Era furioasă, înnebunită.
Dacă Institutul de Holografie aplicată a furat munca lui Julie,
poate că Brandt i-a învinovăţit pentru moartea ei şi a primit răzbunare.
Erau două bombe. Unde sunt?
Propulsează-mă din nou în creierul lui Brandt şi le voi găsi.
Asta nu mai o opţiune validă. Creierul lui a cam expirat.
Da, s-a dus.
Bulevardul Sepulveda, o uşă albastră...
Le-am văzut pe ambele în timpul incursiunii.
Însemnau ceva pentru Peter.
Ce ai simţit?
Nu ştiu exact, dar era ceva puternic.
Am avut două echipe care au căutat încă de azi noapte
pe tot bulevardul Sepulveda uşi albastre. Până cum... n-au găsit nimic.
O fac greşit.
Bulevardul are 69 de km.
Crezi că poţi căuta mai repede?
De fapt, nu m-ar deranja să fac nişte muncă de teren.
Agenţia are oameni care fac muncă de teren.
Nu avem nevoie de tocilari introvertiţi şi de fete în costume de pisică.
Bine, spuneam şi eu.
Nici măcar nu ştim cât de precisă e amintirea asta.
Creierul lui Brandt a fost atât de degradat şi de zdruncinat,
încât toate astea ar putea fi un amestec de gânduri şi idei de oriunde...
dintr-o carte citită, nişte desene animate pe care le-a văzut la cinci ani.
Nu, amintirea era reală şi încărcată emoţional.
O s-o fac singură.
- Kirsten. - Ţi-am spus.
Deşteptule.
Kirsten, Kirsten.
Activitatea de propulsare este una clandestină.
Nu facem nimic la întâmplare, niciodată.
Dacă eşti prinsă într-un loc căruia nu-i aparţii,
agenţia va interveni şi noi vom dispărea.
Şi sunt prea bătrână să mai merg la puşcărie.
Eu nu sunt.
Tot nu crezi în testarea psihologică?
Împacă-te cu asta.
Kirsten, aşteaptă.
Trebuie să găsim uşa aia albastră.
Ok, ai auzit ce-a spus Maggie. Sunt deja două echipe care o caută.
Da, două echipe ineficiente. Mai sunt două bombe de găsit.
Pot face asta mult mai repede.
Haide, Cameron. Mi-ai cerut să am încredere în tine şi asta am făcut.
Acum îţi cer eu asta.
Sunt vieţi la mijloc. Chiar tu ai spus-o.
În regulă, asule, care ţi-e planul?
Bun, eşti aici.
Era şi timpul să vii să-ţi iei lucrurile.
Eram pe punctul de a le da foc în curte.
- Avem nevoie de tine să oprim un terorist. - Doamne, asta e vrăjeala ta, nu-i aşa?
Ascultă, nu te cunosc, dar o cunosc pe ea.
Ieşiţi până nu vă electrocutez pe amândoi.
Lucram pentru o agenţie secretă guvernamentală care intră
în creierele cadavrelor şi le vede amintirile.
Tu chiar nu ştii să fii discretă?
Îl ştii pe teroristul ăla de la ştiri?
A murit într-o explozie, iar eu i-am văzut amintirile.
A mai pus două bombe, dar maimuţele dresate de la agenţie nu le găsesc.
Maimuţe dresate? Asta e jignitor.
Dar eu le pot găsi dacă mă ajuţi tu.
Voi chiar nu intraţi în creierele
cadavrelor şi le vedeţi amintirile.
Mda.
Nu avem mult timp la dispoziţie.
Trebuie să intru în sistemul Institului Tehnologic.
Trebuie să caut o imagine
cu clădirile de pe bulevardul Sepulveda care au uşa albastră.
Ştii ce lungime are bulevardul Sepulveda?
Se pare că 69 de km.
Dar ştii lucrarea aia cu recunoaşterea fetelor pe care am scris-o?
Dacă schimb patru rânduri de coduri, o pot face să caute
uşi albastre în loc de fete.
Încă mai crezi că-s regina Proştilor?
- Ai spus asta? - Nu v-am văzut
făcând nimic inteligent până acum, aşa că... da.
Vă rog să luaţi loc.
La naiba.
- Eşti sigură că ai rescris codul corect? - Da.
Ai căutat de trei ori. Nu e nicio clădire
cu uşa albastră pe bulevardul Seoulveda.
Trebuie să fie. Am văzut-o. Era în amintirea lui Brandt.
Dacă uşa albastră din amintirea lui Brandt
era un substitut vizual pentru o informaţie non-vizuala?
Specializarea dublă în recuperare de informaţii.
Îmi permiteţi?
Să încercăm cu "legea chibzuinţei".
De multe ori, soluţia cea mai simplă e cea mai corectă.
Să încercăm cu o căutare simplă...
"uşa albastră"
plus "Sepulveda".
Ce-i imaginea asta?
- E numai vina ta. - S-a dus, amice.
- Ajută-mă. - E numai vina ta!
"Jane Pica, decan al Facultăţii de Inginerie
Electrică la Universitatea Santa Monica
şi preşedintele firmei de consultanţă "Uşa Albastră" - De pe bulevardul Sepulveda.
"... Anunţă achiziţia
proiectului ei holografic
de către Institutul de Holografie Aplicată."
Pică a vândut Institutului proiectul lui Julie.
Şi cu toate regulile de transfer ale şcolii,
Julie şi Peter n-ar fi putut face nimic să oprească asta.
Adevărat, dar Peter putea obţine răzbunarea.
Unde trăieşte Jane Pica asta?
La 3.30. Poţi face asta?
Uite-o.
Încă nu-s sigur că e o idee bună.
Eu sunt.
Pentru numele lui Dumnezeu.
Mă scuzaţi.
- Jane Pica? - Da.
Cineva să sune la Poliţie.
- Eşti bine? - Da.
Te rog spune-mi că nu era nimeni înăuntru.
Nu, nu era nimeni.
La înmormântarea Juliei Malarek era un tip slab,
mic de înălţime cu păr rar. Avem nevoie de numele lui.
- Casa mea. - Un sfat...
data viitoare când furi proiectul cuiva,
asigură-te ca iubitul nu e un geniu terorist.
- Despre ce vorbeşti?
- Ai furat proiectul Juliei Malarek şi l-ai vândut.
- Ai ucis-o. - Nu a fost vina mea.
Da, spune-i asta casei tale dărâmate.
Tipul slăbuţ de la înmormântare.
Fred. Fred Castellano.
Unde îl putem găsi?
La Universitatea Santa Monica, în corpul Facultăţii de Ştiinţele Naturii.
Cine sunteţi voi?
Prieteni de-ai lui Julie.
Deci Castellano susţine cercetarea lui Julie pentru Pica,
care îl vinde pentru o mică avere.
Pica s-a îmbogăţit, Castellano şi-a luat şi el partea, iar Julie s-a dus naibii.
Iar Brandt se răzbuna.
Trebuie să eliberăm clădirea asta.
Dacă explodează o bombă aici, va fi un dezastru.
Verificarea testiculelor lui Cameron.
Mulţumesc.
Fred Castellano.
Sala 230.
Aşteaptă.
Lasă-l pe Castellano. Bomba e la subsol.
E jos.
Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Ditamai bomba blestemată, Batman.
- Slava Domnului. - O să te scoatem de aici, bine?
Nu!
E un întrerupător cu mercur.
Dacă se mişca chiar şi foarte puţin,
detonează bomba.
Ok, asta e de rahat în mod oficial.
Am stat treaz două zile,
nemişcat.
N-o mai pot face.
Ba poţi. Te vom ajuta.
Nu merit să trăiesc. Îmi pare rău.
Julie, îmi pare aşa de rău.
Omul cu detonatorul sensibil la mişcare plânge în hohote.
- Ieşi de-aici, Cameron. - Îmi pare rău, dulceaţă,
nu fără tine.
- Te rog. - Cameron, eşti isteţ.
Găseşti o cale să o dezamorsezi.
Eu culeg amintirile morţilor.
Asta necesită abilităţi total diferite.
Ai spus că în timpul incursiunii ai auzit
sonerii de telefon mobil?
Da.
Da, cinci.
- Ce faci? - Devin cineva cu displazie temporală.
Ascultă.
- Telefon mobil. - Aici.
Bine.
E 5-8-5-4-3.
Bineînţeles că aşa e.
Nu!
A scris "Julie".
Poliţia!
Uşor, dle detectiv.
Noi suntem băieţii buni.
Eram... era... Ţineam...
Se pare că s-a lămurit totul.
Ok, dra Clark, ce naiba s-a întâmplat aici?
Ţi-am spus. Învăţăm.
Am auzit un zgomot în subsol şi am mers să vedem ce e.
- Si apoi aţi dezamorsat o bombă? - De fapt nu-i aşa de greu
- o dată ce îţi dai seama de câteva... - Taci.
Bine, voi doi aveţi chef de joacă?
E în regulă. O să ne jucăm.
- Sunteţi arestaţi. - Ba nu, nu sunt.
Agenţia Naţională de Securitate?
Exact.
Am făcut tot ce trebuia să facem.
Am găsit bombele, am salvat D-zeu ştie câţi oameni?
Agenţia probabil ne crede supereroi.
Agenţia ia în calcul retragerea finanţării din cauza voastră.
Poate că nu-i o idee aşa de rea.
Din păcate pentru tine,
I-am convins să ne mai dea o şansă.
I-am asigurat că a fost greşeala începătorilor
şi că de-acum încolo ne vom ţine de treabă...
doar de treabă.
Aţi înţeles?
Oricum nu voiam să fiu aici.
Presupun că vrei să...
Bine.
Aşteaptă. Kirsten.
Chestia asta cu incursiunea în mintea altcuiva...
m-a făcut să simt lucruri pe care nu le-am mai simţit.
Când eram mică, a trebui să învăţ
să identific emoţii uitându-mă la cartonaşe cu fete.
Dar de data asta le-am putut simţi şi erau reale.
Acum ştiu ce înseamnă suferinţă.
Acum ştiu ce înseamnă furia.
S-ar putea să ştiu ce înseamnă şi iubirea.
Nu-mi place. Mă retrag.
Păcat. Am fost rugaţi să ne cercetăm
moartea unui om de ştiinţă,
şi avem la dispoziţie 48 de ore înainte ca amintirile să se estompeze.
El şi partenerul lui au dezvoltat tehnologia propulsării.
Numele lui era Ed Clark.
Agenţia nu e convinsă că s-a sinucis.
Sunt sigură că n-a făcut asta.
Cine îi era partener?
Dr. Daniel Stinger.
Traducerea şi adaptarea: SunnyDays/DAYLIKE @ SFZ Team
Tatăl tău.
Mă bag.