Din episoadele anterioare:
N-am s-o las pe Dollie pe vasul ăsta.
John Alden e viu.
Cometa va luci pe cer curând, pentru numai trei nopţi.
Poarta se va deschide şi Domnul nostru întunecat în sfârşit se întrupează.
Fiul tău s-a născut exact pentru a deveni vasul întoarcerii Domnului întunecat.
Noi chiar avem un fiu. E la Contesa Marburg, şi vor să-l omoare.
Dar eu îi cunosc slăbiciunea.
- Ce bine că ne însoţeşti. - S-a sfârşit - îmi vreau băiatul.
Du-te, John! Salvează-l!
- Cine eşti dumneata? - Tatăl tău.
Mary Sibley, eşti arestată pentru vinile de adulter şi preacurvie.
Urmezi instrucţiuni extrem de bine, domnule Hathorne.
Sunt sluga voastră smerită.
Unele lucruri mai bine sunt lăsate netrezite.
E prea târziu pentru asta...
Vom juca moara cu maţele voastre.
Trufia prevesteşte prăbuşirea!
Cât de jos s-a prăbuşit, în adevăr, această Izabelă!
De la cea dintâi soaţă a Salemului, la curvă boită!
- Ardeţi-o! - Ardeţi-o!
Uşurel.
L-o fi omorât pe George Sibley?
- Da! - Ba nu!
Dar cum îi slăbea forţa de viaţă, ne-a silit întemeietorul să privească
cum ea îşi întreţinea ibovnicii în chiar patul lui conjugal!
Şi când fostul nostru întemeietor a trecut în sfârşit la odihna din Ceruri,
ne putem închipui numai cum ea şi tulburătorul ăla de cadavre,
Dr. Wainwright, au scăpat de trupul lui.
Lăsând atât de multe întrebări... Unde e dl dr. Wainwright?
O fi fugit de ruşine?
Şi cât de mulţi alţi bărbaţi o fi ademenit sirena asta...
- În patul domnului Sibley? - Prea mulţi!
Ca jude, te despoi acum de toate ale tale necinstit câştigate.
În adevăr, de însuşi numele Sibley.
Cum, atunci, să te numim - Mary Walcott?
Nu, n-am să mânjesc numele şi amintirea tatălui tău.
Nu - fără numele unui bărbat, vei fi simplu doar Mary,
ca simpla, neînsemnata femeie care eşti.
SALEM 02x11 "Ca-n iad şi pe pământ"
Traducerea: Reef
Nu te teme.
Vreau doar să vorbim - despre prietenul vostru, căpitanul Alden.
Sooleawa!
Asta-mi place cel mai mult la Lumea Nouă, mamă...
Aşa vânat excelent!
Ai zis că exorcismul e riscant. Cât de riscant?
Foarte.
Dar, teoretic, cercul pe care l-am trasat îl ţine închis pe demon.
Încălcăm perimetrul, însă, şi riscăm moartea şi osândirea veşnică.
Şi băiatul la fel.
- Suntem siguri că vrem s-o facem? - Nu - dar avem de ales?
Asta ar putea fi ultima şi singura speranţă să-i oprim pe vrăjitori.
- Şi să salvăm băiatul. - Mă rog...
- Aşa sperăm. - Să fie mai mult decât speranţă.
- Unde sunt? - Stai liniştit, băiete.
Funiile astea...
Atât de strânse - ziceai că ai să mă aperi, dar mă vatămi.
Te rog, tată!
"Tată"?
Tată!
Gata cu tainele, John - trebuie să ştiu totul despre băiat.
Ne iubeam... Mary şi cu mine.
Nu ştiam că am lăsat-o grea.
A purtat pruncul în taină.
Ştii cum i-ar fi tratat străbunii satului - pe ea şi pe copil.
Lăsat să moară în pădure... Cum a ajuns copilul să fie posedat?
Mary zice că vrăjitorii ne-au ţinut copilul toţi anii ăştia
şi l-au scos acum tocmai pentru a fi centrul ritualurilor lor.
Mi se zice că diavolul e deja în el.
Tată?
Du-te la el.
Dar ia seama bine: nu trece cercul.
Trebuie să cuget.
- Mă doare, tată. - Ştiu.
Gândeşte-te la altceva şi le simţi mai puţin.
- Să-ţi spun o poveste? - Da, te rog.
Spune-mi de când erai tu mic.
- Aveai vreun prieten? - Să vedem...
Era un băiat - Isaac.
Era un suflet simplu şi blând - încă este.
Dar ştii cine era prietenul meu cel mai drag,
pe care l-am iubit încă de când eram de anii tăi?
- Cine? - Fata care a devenit mama ta.
Îmi lipseşte.
Şi mie.
Nu trebuia să fie aşa.
Trebuia să fie ziua victoriei - nu a degradării tale.
De nu te amestecai astă-noapte, azi erau zorii unei noi ere.
Regret, doamnă contesă, dar...
Spre deosebire de domnia voastră,
eu n-aş putea găsi ca "victorie" moartea propriului meu fiu.
Şi aş răbda oricâtă degradare pentru a opri zorii aceia anume.
Nu fi prostuţă. N-ai tu aşa putere. Va răsări - doar că o zi mai târziu.
Mă duc acum să-ţi găsesc fiul şi pe chipeşul tău căpitan Alden.
Şi de-mi vei găsi fiul, şi nu mai e nici urmă de Domn întunecat în el...
- Atunci, ce? - Păi asta nu-i deloc cu putinţă.
Căci al tău căpitan Alden e tare bun ostaş,
şi judecând după gustul ibovnicei lui indiene, un iubăreţ şi mai bun.
Şi ar putea fugi cu el până la capetele pământului, dar sămânţa e deja în băiat.
- Ştii la fel de bine ca mine. - Oare?
N-ar fi întâia dată când s-ar alunga un demon din casa lui.
Un exorcism...?
Păi să sperăm că nu vor încerca - căci vor ucide băiatul cu siguranţă.
Casa noastră în Ceruri, în slavă,
în încăperile de lumină pe care le-a pregătit Domnul
pentru aceia care cred, cei care au trăit după Cuvântul Lui.
- Amin. - Amin.
Ce ar fi de spus despre întemeietorul nostru, George Sibley?
Ce ziceţi despre cum George Sibley a fost un pui de căţea?
Ce a făcut vreodată acest om mort să merite...
Ce a făcut...?
Ce a făcut George Sibley?
Pe lângă arderea cărnii de pe chipul meu pentru crima de neiertat a iubirii...?
Păi, mai întâi: l-a trimis pe John Alden să moară departe doar ca să-i fure fata.
- Asta de la Isaac Preacurvarul. - Făţarnicule!
Făţarnicule...
Preacurvari sunteţi toţi.
Trăgându-v-o unii altora în fiecare zi a săptămânii - chiar şi de Sabat!
Jur... de ar umbla Iisus Hristos pe uliţele Salemului,
n-ar afla pe unul vrednic de mântuire.
Asta-i hulă mârşavă - şi vei fi spânzurat pentru asta.
Daţi-i bătaie, atunci! Spânzuraţi-mă!...
Am murit pe eşafodul ăla acum mulţi ani.
Voi toţi - atât de ocupaţi căutând dincotro vine răul...
Voi l-aţi adus cu voi.
Şi încă vă-ntrebaţi cine o fi făcut-o.
Trebuie că indienii... ori franţujii...
Ori vrăjitorii...
Sau chiar Dollie a mea.
Daţi vina pe Dollie a mea! Avea ochi de înger...
Nu-mi putea vedea beleaznele, numai sufletu-mi - şi l-a iubit.
Ochi de înger...
Şi-a primejduit viaţa pentru a o salva pe a mea.
Ochi de înger...
Îi voi ţine minte până-n ziua morţii mele - îţi făgăduiesc.
Dar cine vă va ţine minte pe voi toţi când veţi fi cenuşă?
Se zice că Dumnezeu vede fiece vrabie ce pică - dar pe voi nu vă vede.
Nu vă mai vede!
Pe voi v-a uitat de tot.
Salemul e ţărâna pe care Şi-a scuturat-o de pe picioare
când Şi-a întors spatele şi a plecat - iar El nu Se mai întoarce niciodată!
O să te scoatem din locul ăsta cât de curând vom putea.
- Şi atunci unde vom merge? - Tu unde vrei să mergi?
În cel mai uluitor loc în care ai fost tu vreodată.
Gândeşte-te la un zid uriaş de apă, cât muntele -
şi un urlet cum nici nu-ţi poţi închipui.
Iroquoii îi spun Niagara.
Mişcarea-i atât de nesfârşită că... pare a sta nemişcată.
Când am văzut-o, mi-am zis...
"De-o fi un Dumnezeu, aşa"...
"Aşa arată El":
Eşti bine?
Nu.
Funiile astea mă ard. Te rog, tată - promit să fiu cuminte.
Doar... slăbeşte funiile astea.
Mă vatămă.
Ajută-mă să deosebesc adevărul acestui băiat.
Sigur, dacă sunt demoni pe lumea asta, trebuie că Tu exişti.
Căci ce fel de lume ar avea demoni...
Dar nu şi îngeri?
Vino încoace.
Nu o face, John.
Nu-i niciun bai cu băiatul, altul decât boala şi durerea pe care i le facem noi.
- E doar un băiat! - O clipă e doar fiul tău...
În toată nevinovăţia lui.
Dar dacă-i sub influenţa lor, sufletul lui e împresurat de un altul.
Pe acel altul trebuie să-l dăm în vileag şi să-l alungăm.
Copile, aş vrea să rosteşti rugăciunea Domnului cu mine.
- Nu ştiu nicio rugăciune. - Atunci doar repetă vorbele după mine.
Tatăl nostru Carele eşti în Ceruri, Sfinţească-Se Numele Tău.
Tatăl nostru Carele eşti în...
Tată...
"Carele eşti în Ceruri..."
Tată, nu mă sili.
Demonii nu pot spune "Tatăl nostru" - cuvintele astea le ard limbile.
E-n regulă, fiule - sunt doar vorbe. Încearcă să le spui - pentru mine.
"Tatăl"...
Tatăl nos...
- Spune cuvintele - continuă, băiete. - Nu mă sili.
- Tată! Mă vatămă! - Gata - îi faci rău!
De ce nu le poate spune? Haide, băiete - spune vorbele!
"Tatăl nostru Carele eşti în Ceruri..."
- Nu! Nu! - Încetează!
Zi vorbele, copile, de copil vei fi fiind!
- Gata! - Fă-l să-nceteze!
Tatăl nostru Carele eşti în Ceruri, Sfinţească-Se Numele Tău.
Ce vrei - nu vezi că am treabă? Trebuie să găsesc băiatul.
E groaznică dezamăgirea, mamă?
- Care? - Că eu încă trăiesc.
Că nu ai apucat să mă închini pe mine, aşa cum vei face cu fiul ei,
că n-ai apucat să-mi ţii mie trupul fraged sub sângele infernal,
să-i vezi forma iubitului tău străvechi ivindu-se din chipul meu?
Nu o neg.
Dar totu-i bine când se termină cu bine.
Deci lasă-mă - să mă asigur că se va termina cu bine.
Se va termina bine pentru mine?
E greu să mă fi născut pentru a domni şi să ştiu că nu voi fi rege niciodată.
Fiecare ne jucăm rolul în marea piesă.
Drept - în ciuda speranţelor mele cele mai duioase, nu te-ai născut să fii rege.
Dar îmbărbătează-te, fiule:
vei fi un cavaler al tărâmului întunecat şi te vei îndestula în toate felurile.
Tot ce vreau e Mary.
Nu te proţăpi - arată o groaznică lipsă de imaginaţie.
Ţi-am spus: poţi avea orice sau pe oricine, oricând doreşti.
Şi dacă vreau un singur lucru?
Crede-mă, Sebastian: nu există doar "un singur" din nimic.
Nu un singur soare pe cer - ci un infinit de sori pe cer.
Nu un singur pământ, ci o infinitate de pământuri rătăcind pierdute prin noapte.
Cu siguranţă nu există un singur dumnezeu,
ci multe fiinţe ale Puterii - dacă le cunoşti doar numele, şi niciodată...
Absolut niciodată, un singur bărbat sau o singură femeie pentru noi.
Şi dacă, după toată înţelepciunea ta, tot ce vreau e Mary?
Atunci, ce?
Atunci ar trebui să te mai coci.
Ieşi.
Am treabă de făcut - trebuie să găsesc băiatul.
Ieşi.
Ieşi - ieşi!
Bătălia noastră nu e cu fiul tău, ci cu ce se află înlăuntrul lui.
Acum reaprinde lumânările astea -
cât mă pregătesc eu să stârnesc fiara dinlăuntru.
Dumnezeule atotputernic şi nepieritor,
fii milostiv cu noi, cei care Te implorăm.
Trimite-Ţi Îngerul Sfânt din Ceruri,
să binecuvânteze şi să sfinţească cenuşile astea,
ca noi, care ne ştim a fi numai cenuşi, de rău să nu ne temem.
Păzeşte-ne, Doamne.
John.
John...
John!
John Alden.
Ce mult voiam să te întâlnesc.
Asta-i vreun fel de nălucire vrăjitorească de tot căcatul.
Acolo de unde vin eu, ne sărutăm noii prieteni.
Io nu-s prietenul tău.
Am să-ţi spun o taină: asta chiar e o nălucire,
dar la fel e tot ce se cheamă viaţă - toate cele pentru care ai luptat.
Renunţă la toate pentru o singură clipă de fericire,
şi ai putea gusta viaţa adevărată.
- Băiatul meu... - Băiatul tău...?
Ţi-a spus că e al tău - şi tu ai crezut-o?
Te-a minţit - ca atât de multe ori înainte.
Ce draci...?
Eşti bine?
- Am părăsit coliba asta? - Ce?
Nu, ai părut doar tare tăcut şi nemişcat pentru o clipă; ce s-a întâmplat?
A intrat vrăjitoarea în mintea mea.
Sau eu în a ei - nu ştiu.
Îl caută prin tine.
Isaac.
Nu vorbi cu mine, Mary.
Nu vreau s-aud nimic din ce ai de spus.
Isaac, vechi prieten - vorbeşte cu mine.
Nu mă judeca.
- Tu nu ştii cu ce am dat eu piept. - Nu, Mary - nu ştiu.
Dar cred că Dumnezeu ne-a dat nouă, la toţi, ceva atât de de preţ şi de rar,
încât n-a dat-o nici îngerilor lui: alegere - liberă alegere.
Cu orice vei fi dat tu piept, n-a fost clipă când să nu fi avut de ales.
Chiar şi prostul satului cunoaşte boarfa când o vede.
Cu vremea, poate vreun neghiob va vrea să-ţi ierte păcatele şi să te ia de soaţă.
Zeci de ani de trudă te aşteaptă; trudă şi - dacă ai noroc,
naşterea de plozi, din care unul probabil te va ucide la facere.
Între timp, acea prea-mărinimoasă doamnă, contesa Marburg,
a depus gaj de chezăşie pentru slobozirea ta.
Foloseşte-ţi înţelept libertatea de mişcare, Mary.
Sau data viitoare va fi ştreangul.
Dar nu... nu vrei dumneata închinarea asta?
Să-ţi ai Domnul întunecat umblând liber prin lume?
- Îmi vreau numai fiul. - Fiul dumitale...?
Băiatul pe care l-ai văzut la mine acasă nu e nepotul, ci fiul meu.
Al meu... şi al lui John Alden.
Prietena ta, contesa, l-a luat de lângă mine.
El urmează să fie jertfa închinării.
Trupu-i mititel are de gând să-l deschidă pentru a-i fi casă Domnului întunecat.
Am pierdut totul, dar mai degrabă mor de propria mea mână
decât să fiu sluga căţelei ăleia, ajutând la nimicirea propriului meu copil!
Mary, după cum adesea mi-ai spus mie: "adu-ţi aminte cine eşti - ce eşti".
Eşti plină de magie - trebuie să poţi face ceva.
Nu; nu mai am credinţă în magia mea.
Mi-a adus mie şi tuturor celor din jurul meu numai nefericire şi moarte.
Nu te lăsa pradă deznădejdii - asta mi-ai spune dumneata mie.
Noi nu suntem puritane - nu mai suntem. Nu credem în predestinarea asta idioată.
Noi ne facem propriul destin.
Ai dreptate.
"Nu-i gata până nu ni-s morţi şi ne mâncă păsările ochii", nu?
Mulţumesc.
Ţine numai minte asta: eşti vrăjitoare de Essex.
Marburgii n-au un gând bun pentru Essex. Şi Cotton va avea nevoie de ajutorul tău.
- Cotton... unde e? Cum îl pot ajuta? - El şi John Alden sunt cu fiul meu,
undeva în pădure, ferindu-l de chingile lui Marburg.
Numai tu poţi hotărî când şi cum să-l ajuţi.
Ai făcut vreodată lucruri - ori gândit lucruri...
Şi ai simţit că parcă n-ai fi tu cel care le face?
E greu de descris.
Dar uneori e ca şi când sunt tare, tare mic şi ascuns într-un loc tare întunecat.
- Ce se întâmplă atunci? - Nu ştiu - dar nu sunt singur acolo.
- Mă tem. - De ce te temi?
De cel care e acolo - cu mine.
În mine.
Acum vreau să asculţi - căci asta e greu.
Închide-ţi ochii...
Imaginează-ţi locul ăla întunecat. Nu te teme - eu şi tatăl tău suntem aici.
Nu te vom părăsi, indiferent ce se întâmplă.
Acum vorbesc cu lucrul dinlăuntrul micului John.
Ştiu că eşti acolo. Şi ştiu că mă auzi.
Auzi deci asta: nu e dumnezeu...
Afară de Dumnezeu.
Şi Dumnezeu, acest atotputernic şi nepieritor Dumnezeu,
aşa a iubit lumea, încât pe Fiul Său Cel Unul-Născut L-a dat,
ca oricine crede în El să nu piară, ci să aibă viaţă veşnică.
Iar Iisus a certat duhul cel necurat, zicându-i:
Duh mut şi surd, Eu îţi poruncesc: Ieşi din el şi să nu mai intri în el!
Şi răcnind şi zguduindu-l cu putere...
Duhul a ieşit!
Astea sunt cuvintele Domnului.
Cotton Mather...
Ştiai că eşti în iad chiar acum?
Copiii mei smulg ca de pe muscă aripile de pe sufletul tău.
Îţi poruncesc, în Numele Dumnezeului veşnic
şi al lui Iisus Hristos, Mântuitorul nostru,
să-ţi rosteşti numele şi să mărturiseşti de unde ai venit!
Îţi spun ce I-am spus cândva Lui:
Sunt Legiune!
Şi vin din iad în locul pregătit pentru mine...
În Salem.
Şi vă datorez totul ţie şi lui Mary, că v-aţi călărit în cimitir.
Mary a mea - a fost cea mai pricepută dintre vrăjitoarele mele.
A făcut tot ce i-am cerut: mi-a căsăpit vrăjmaşii...
Sau i-a făcut pe nerozi să se căsăpească între ei pentru mine.
Tata...
Dar acum crede târfa că mă poate trăda?
Să-mi oprească intrarea victorioasă în mormanul ăsta de bălegar trist al Creaţiei?
Care ţi-e rostul aici?
Mica asta păpuşă din căcat şi oase va fi caleaşca mea regească,
să pot ajunge bărbat şi să domnesc pământul ăsta.
Cel ce va crede şi se va boteza se va mântui.
Iar cel ce nu va crede se va osândi.
Iar celor ce vor crede, le vor urma aceste semne:
în numele Meu, demoni vor izgoni.
Duh necurat...
Te abjur în Numele lui Iisus Hristos, Fiul Dumnezeului atotputernic -
pleacă din acest băiat!
Poate-ar trebui să ni te alături nouă aici,
şi curând tot pământul ăsta va fi moşia tatălui meu!
Nu.
Eu sunt tatăl tău. Nu mă auzi, oare?
Trebuie să te lupţi cu el - ăsta-i trupul tău! Viaţa ta, nu a lui!
Vino, tată - vino la mine. Eu îţi pot da orice.
Vrei să o iubeşti pe Mary Sibley...
Sau să o omori?
Sau poate ai vrea să o omori - şi apoi să o iubeşti?
Eu pot face morţii să dănţuiască în cele mai încântătoare feluri.
Ajunge!
Tată, câţi oameni ai omorât tu?
Ce te face să crezi că sunt aici fiindcă mama mea era vrăjitoare -
şi nu fiindcă tu, tată, eşti un ucigaş fără suflet?
Ca tot cel ce crede în El să nu piară...
Ieşi...
Afară...
Din fiul meu!
- Nu poţi scăpa atât de lesne sorţii. - Dă-mi drumul.
Fără mine, închinarea se opreşte - băiatul meu va trăi mai departe.
Un băiat nu-i nimic fără mama lui.
Ai fugi de pe scenă înainte să se lase cortina finală?
Ăsta-i un păcat - posibil singurul păcat.
Nu ne e dat nouă să ne scriem singuri rolurile.
Un om înţelept mi-a spus de curând că ni s-a dat ceva refuzat chiar şi îngerilor.
Alegere.
Dacă rolul meu cere să-mi distrug fiul, atunci aleg să nu o fac.
Tu trebuia să fii jertfa ultima dată când a apărut cometa.
Da.
Te-ai întrebat vreodată ce a simţit maică-ta - să-şi jertfească fiul?
- N-am nevoie să mă întreb. - Îţi spun ce simt eu pentru fiul meu.
Numai dragoste...
Deplină şi neprecupeţită.
Dar mă gândesc că tu nu ai idee cum se simte asta, nu-i aşa?
Destul!
Vino, Mary.
Am să te duc acasă.
Am auzit ce a spus despre Mary.
E adevărat... Că este - sau a fost - vrăjitoare?
La porunca ei mi-am omorât propriul tată.
Măcar acum ştiu de ce sunt deja în iad.
Ce fel de dumnezeu... Îmi dă un fiu...
Numai ca să mă pună să-l omor?
Acelaşi dumnezeu Care i-a poruncit lui Avraam să ridice cuţitul la Isaac,
Care Şi-a lăsat propriul Fiu să moară de cea mai înfiorătoare moarte.
Am făcut ce voiai?
Da.
- Îţi aminteşti ceva? - Nu prea.
Doar că parcă era un cuib de viespi înăuntrul meu, toate înţepându-mă.
- Au dispărut viespile? - Cele mai multe; mai simt una jos de tot.
Dar cred că acum el e cel care se ascunde - nu eu.
Chiar eşti tu cu adevărat tatăl meu...
John Alden?
Nu te îndoi niciodată.
Atunci fugi şi te ascunde, tată...
Că ea vine după mine.
Cu bine, fiule.
Du-l cât de departe poţi.
Mult noroc, domnule căpitan.
Jur că nu voi lăsa diavolul să mă înfrângă şi te voi întâlni iar, tată -
şi nu în iad, ci la mâna dreaptă a lui Dumnezeu.
Trebuia să-mi primeşti oferta şi să devii unul din consorţii mei.
Ai fi cunoscut măcar câteva ceasuri de plăcere - acum vei cunoaşte doar moarte.
Nu e departe...
Căpitanul John Alden, ibovnic al vrăjitoarelor,
tată fără voie al diavolului însuşi.
Deci o vitează ultimă luptă vrei.
Sorţii par tare nedrepţi - dar eu sunt drept dincolo de toate.
Vino - oamenii mei nu vor face nimic.
Vino - pe mine mă vrei.
Am zis că-s drept, dar un lucru trebuia să fi învăţat de la preaiubita noastră Mary:
nu te încrede în vrăjitori.
Nu...
- Cotton? - Nu-nu-nu...
- Cotton. - Anne...?
Anne.
Lupta ta e sfârşită şi pierdută,
fiul tău, curând în mâinile mamei mele şi femeia ta...
Curând în ale mele.
Mă voi gândi la tine când îi voi simţi tremurul de plăcere cât îi sărut gâtul.
În timp ce o pătrund,
îmi voi aminti ochii tăi din clipa când ăsta te-a pătruns.
- Băiatul e fiul căpitanului Alden. - Ce?
Nu-i vreme - băiatul trebuie salvat.
- Salvat de ce anume? - De vrăjitoare.
Veneau după el - ele ştiu că era la John şi la mine.
Atunci vino cu mine; ştiu o ascunzătoare unde nu ne poate găsi nimeni.
Nu...
Nu - John Alden... nu-l pot lăsa să se lupte singur.
Mi-a salvat viaţa; trebuie să încerc măcar să i-o salvez şi eu pe-a lui.
Atunci dă băiatul la mine - am să-l duc şi-am să-l ascund.
Da...
Micule John, trezeşte-te acum.
Ea e soţia mea, Anne. Du-te cu ea - va avea grijă de tine.
Cât de bună eşti... şi de vitează.
Va fi bine.
E ceva înlăuntrul meu.
E-n regulă...
E ceva înlăuntrul nostru, al tuturor.
Traducerea: Reef