LONDRA, 1827
Unde sunt bunurile mele? Lăzile pe care mi le-ai promis.
Când voi primi satisfacţie.
De ce?
El nu e cu tine şi tu nu eşti cu Poliţia Apelor.
L-am văzut supraveghind zidul.
Taie gâtul ticălosului.
Cheamă poliţia! Protejează-mă!
Iuda!
Ajutor! Ajutor!
Aduceţi nişte frânghii!
- Câte avem? - Şase lăzi până acum, d-le.
- Şi restul? - Scuză-mă, d-le?
Tu l-ai trădat pe Eric, nu-i aşa?
A meritat?
Să pui în pericol viaţa unui coleg ofiţer pentru bani murdari?
Ştii despre ce vorbeşte, Abe?
Habar n-am.
Şi tu. Dacă ai fi păstrat distanţa cum ţi-am spus, ei nu te-ar fi găsit.
Îmi pare rău, d-le.
Aici! Am găsit ceva aici!
Aduceţi-mi ceva să o acopăr.
Ce mai aşteptaţi?
THE FRANKESTEIN CHRONICLES
Traducerea şi adaptarea LuiGeluS @ SFZ <font color="
Pe aici, d-le Secretar.
Am surprins subiecţii aici.
- Ce ai spus? - Ai auzit.
D-le Marlott, intră.
Am înţeles că trebuie să-ţi mulţumesc pentru această adunare, d-le...
Marlott, d-le.
Da, Sir Robert, am adus copilul aici.
Mă cunoşti?
Ai însoţit patrula mea la vizita ta la Wapping anul trecut, d-le.
Şi ai insistat ca acest... obiect să fie examinat de Sir William Chester,
chirurgul şef al ţării, nu de legistul Surrey. De ce?
- Îmi pare rău dacă am... - Răspunde la întrebare.
Am mai văzut crime înainte, d-le, dar niciodată aşa ceva.
Crimă? Cum să omori ceva care nu este în viaţă?
Nu era în viaţă, d-le? Eşti sigur?
Uită-te singur, omule.
Acesta este un compozit.
Bucăţi din cel puţin şapte copii, dezarticulate şi reasamblate.
- O întreagă operă. - Mulţumesc, Sir William.
Este aproape vremea prânzului. Hope, caleaşca mea.
Da, d-le Secretar.
Îmi rămâi dator.
Câţi dintre voi mai ştiu de aceasta în afară de tine?
- Doar oamenii care lucrează cu mine, d-le. - Asta e tot?
- Da, d-le. - Continuă aşa.
Mă duc la liturghie mâine dimineaţă, la St. James Piccadilly.
Aşteaptă-mă acolo.
Restul.
Te rog să mă ierţi, dar trebuie să particip la nişte afaceri.
Dumnezeu s-a odihnit în a şaptea zi, dar nu şi Secretarul.
În casa Domnului, în ziua Domnului, afacerile trebuie să fie foarte presante.
Dl. Marlott de la Poliţia Apelor este aici, la cererea mea.
Sper că există mai multe căi de a face munca Domnului, d-nă.
Lady Harvey.
Caleaşca ta.
Judecătorul Richbell mi-a spus că ai lucrat sub acoperire
pentru a captura o bandă de traficanţi de opiu.
Vama şi Accizele îţi datorează jumătate din veniturile de anul trecut.
Nu cunoşti frica, spune el.
- Tuturor fiinţelor le este frică, d-le. - Să ţi-o spun pe a mea, atunci.
Sir William Chester şi cu mine
suntem în faza de modernizare a învechitei profesii de medic.
Legea Anatomiei va asigura ca medicina în această ţară
să fie practicată numai de profesionişti calificaţi şi acreditaţi.
Legea e discutată în Parlament în timp ce vorbim.
Cred că această atrocitate este opera cuiva care încearcă să împiedice aceasta.
Cine, d-le?
Oricare dintre nenumăraţii şarlatani care au profitat de sistemul pe care îl avem.
Şarlatani nelicenţiaţi.
Cei care fac şi vând droguri, medicii vrăjitori, frizerii, hoţii de cadavre.
Unul sau mai mulţi dintre aceştia, evident, caută să îi discrediteze pe chirurgi,
agită sentimentele populare împotriva lor.
Crezi că a fost pus acolo în mod deliberat?
Ai văzut chestia aia.
O parodie grotescă de proceduri chirurgicale.
Vreau să faci o anchetă confidenţială.
Să afli cine este responsabil. Când o faci, mă informezi doar pe mine.
- Şi datoriile mele actuale? - Suspendate.
Pleacă de la Wapping Bow Street Magistrates şi caută-ţi o locuinţă nouă.
Inutil să îţi spun, am puterea de a transforma radical aşteptările tale.
Nu vreau să aştept prea mult până să începi.
- Nu te voi dezamăgi, d-le. - Bine.
Mai mult decât îţi poţi imagina se bazează pe succesul tău.
Atenţie.
Chiria în avans. În prima zi a lunii.
Intri şi ieşi numai pe la parter, te rog.
Da.
Omul pe care l-am văzut în hol ieri, cel cu care făceai afaceri.
- Cine este? - Pretty. Hoţ de cadavre.
Dezgroapă cadavre.
El îşi ia cadavrele din sala de anatomie. Noi le numim subiecte.
Am crezut că spânzurătoarea le furnizează.
Nu pentru banii pe care îi dăm noi.
- Deci spitalele fac comerţ cu criminalii? - Ei nu sunt criminali.
Uite.
Un cadavru nu aparţine nimănui, după lege.
Aşa că dacă ceva nu are proprietar, nu poate fi furat, nu?
- El aduce copii? - Rar. Sunt greu de găsit.
Familiile îi veghează atunci când mor.
Poate aduce şapte?
Nici o şansă. Într-un an, dacă eşti norocos.
- Cât costă? - Un copil?
Depinde.
Starea de degradare, momentul în an.
Cinci guinee, poate.
- Bună afacere. - Da, este o marfă pe piaţă.
Preţurile au scăzut de când s-a vorbit să se vândă cadavre de la casa de corecţie.
- Vândute de cine? - Angajatorul tău.
Şi al meu.
Dar ce ştiu eu?
Eu sunt doar un portar de spital.
Ai tăiat-o, d-le?
În componentele sale originale, da.
Opt. Una mai mult decât am spus prima dată.
Poţi să spui cum...
cum au murit ei?
Nu acum. Când? Probabil.
Mai mult de o săptămână, mai puţin de două săptămâni,
având în vedere starea de putrefacţie.
- Şi cât timp a stat în apă? - O oră. Două, cel mult.
- Sau mai mult, pariez. - Pe ce motive?
Am văzut şi eu cadavre plutind, d-le.
O oră în plus sau în minus are o mică importanţă.
Sir Robert ţi-a spus teoria lui?
Da, cineva care să impiedice Legea Anatomiei.
Murdăresc chirurgia, da.
Mulţi oameni se tem de noi.
Ei sunt superstiţioşi despre ceea ce se întâmplă cu corpul lor după moarte.
Ştiinţa medicală s-a dezvoltat dincolo de înţelegerea lor.
Nu e posibil ca un chirurg să-şi piardă minţile ca oricare alt om?
Mintea, da. Nu şi inima. Nu aşa.
Aceasta este opera unui frizer sau a unui măcelar.
Dar nu unul dintre noi, cine a făcut acest lucru vrea să creadă că noi am făcut-o.
- Şi cusăturile? - O croitoreasă poate coase.
Deci eşti de acord cu Sir Robert?
Ce altă explicaţie ar putea fi?
Scuză-mă? Am o prelegere.
Condu-l pe dl. Marlott când termină.
- Subiectele s-au mişcat vreodată? - Să se mişte?
Ca un pui al cărui cap a fost tăiat,
energia persistă după moarte?
Nu, d-le Marlott, ei sunt morţi.
D-lor, dl. Marlott a fost detaşat aici de la Poliţia Apelor.
Am fost rugaţi să-i acordăm asistenţă.
Mulţumesc. Am nevoie de o listă cu toţi copiii
cu vârste cuprinse între opt şi 12 ani
declaraţi autorităţilor ca dispăruţi, în ultima lună, în zona metropolitană.
Putem să ştim de ce?
Mi-e teamă că nu. Dl. Secretar mi-a impus condiţii de confidenţialitate.
Dacă doreşti copii dispăruţi, du-te la o fereastră şi aruncă o monedă.
Sir Robert ne-a cerut ajutorul.
Şi asta va obţine.
Mulţumesc. Mulţumesc anticipat.
- De unde eşti? - De prin jur.
De sub tarabe.
Cu ei?
Aveţi grijă unul de altul?
Ce vrei să spui?
Dacă... dacă unul dintre voi dispare, observi?
El vine şi pleacă tot timpul.
Dar în ultimele câteva săptămâni?
- Mai mult decât de obicei? - Nu pe aici.
Aş putea întreba la celelalte pieţe.
Ţine. Mă găseşti aici peste trei zile şi îţi voi mai da un ban ca acesta.
Aţi găsit ceva?
- Aruncă-l. - Ce? Nu e nimic în neregulă cu el.
Am plătit pentru asta. Aruncă-l.
Avem o afacere, agent Nightingale, o întreprindere.
Da, d-le.
Caritatea este pentru cei bogaţi. Nu pentru cei ca tine.
Sau nu ai învăţat asta cu pielarii?
D-le Marlott... informaţiile pe care le-ai cerut.
Mulţumesc.
Cinci copii au fost raportaţi dispăruţi, în toată Londra, în ultima lună?
Nu putem fi peste tot.
Din păcate.
Acum, pot să îmi trimit oamenii la datoriile lor
sau vei avea nevoie de asistenţă suplimentară?
De un singur ofiţer.
De ce nu îl ei pe agentul Nightingale?
De ce te-a certat Forrester?
Pentru că am arestat pe cineva.
- Pe cine? - Un vânzător.
Şi-a bătut soţia.
Aceasta nu este o infracţiune în ochii lui Forrester?
Nu, dacă ea nu poate plăti ca el să fie urmărit penal.
- Tu poţi? - Nu am aceşti bani.
Atunci, el a avut dreptate. Intenţie bună, dar nepractică.
Ce a vrut să spună despre pielari?
Am fost crescut în această breaslă.
- Eşti orfan? - Am fost găsit.
Am vrut să fug.
Ca alti fraţi şi veri.
De la un magazin de haine. Am avut noroc.
Vreau să te duci la Greenwich.
Fă cercetări pe malul apei, la colegiul naval.
Caută pe oricine a fost acolo sâmbătă la primele ore şi care a văzut ceva.
Ceva ciudat.
Cum ar fi?
Orice.
D-le Preşedinte, dl. Secretar discută despre progres,
raţiune şi ştiinţă,
dar, haideţi să vorbim deschis,
ce ascunde cuvintele sale nobile
este un sistem de a livra gratuit cadavre
în mâinile însângerate ale chirurgilor.
Cadavrele celor de la casa de corecţie.
Să le spunem acum că, după viaţa lor grea,
trupurile lor nu vor participa la Ziua Judecăţii cum promit bisericile,
ci ele vor fi tăiate în bucăţi pe mesele de disecţie
ca nişte infractori de drept comun?
Aceste reforme ar putea scoate din afaceri hoţii de morminte
aşa cum dl. Secretar spune,
dar vor împărţi, de asemenea, această naţiune!
Aşa cum a divizat şi acest Parlament!
Onorabili membri, iubirea creştină pentru cei săraci a fost luată în considerare.
Dar trebuie să cântărim ce este bine.
Da, da!
Dl. Harvey din Mile End, d-le Preşedinte,
aş dori să invoc privilegiul nobilimii pentru a se adresa Parlamentului.
Nu am cunoştinţă de un astfel de precedent.
Magna Carta, d-le Preşedinte.
Dreptul nobilimii ereditare de a se adresa Camerei.
Charta Montford, 12:15.
Neabrogată.
Ultima noastră revoluţie a fost acum 140 de ani, d-le Preşedinte,
cred că avem nevoie de o alta, oricare ar fi ea.
De ce, Sir Robert,
este Parlamentul speriat de ceea ce aş putea spune?
Mulţumesc! Mulţumesc! Să revenim la chestiunile parlamentare...
Ordine! Ordine!
Dl. Marlott, nu-i aşa?
Da, Lady.
Omul lui Sir Robert, Nathaniel.
Ai vreun interes în această afacere?
Într-o oarecare măsură.
Atunci, eşti de acord ca această neruşinare să se aplice cadavrelor celor săraci?
Nu ştiam de aceste propuneri până de curând.
Şi acum ce faci?
Am instrucţiunile mele, d-nă.
Conştiinţa mea îmi aparţine.
Nu te mai reţinem.
Un lucru mic ca şi conştiinţa, nu poate sta între un bărbat şi instrucţiunile sale.
Acolo, Nosy.
Dl. Evans?
Inspector Marlott din Bow Street.
Ai găsit-o?
Când ai văzut-o ultima dată?
Vineri.
Soţia mea lucrează la gherghef. Alice o ajută, cu comisioanele.
- Unde? - Saffron Hill. Negustorii de textile.
Ea trebuia să livreze lucrurile
şi să vină să ne întâlnim la piaţă,
dar nu s-a arătat.
- Care piaţă? - Smithfields.
Eşti măcelar?
- Este o asemănare bună. - Suficient de bună.
A fost pictată în urmă cu doi ani.
- Alyce? - A învăţat literele numelui ei.
Ai putea să-mi spui cu ce era îmbrăcată?
Cu rochia ei de duminică.
Era foarte mândră de ea.
Ce culoare?
Roz.
Roz trandafiriu.
Pot să-l iau?
Este tot ce avem de la ea.
- Am înţeles. - Cum ai putea?
Ştiu ce înseamnă tristeţea.
Atunci, găseşte-o.
- Ceva nou? - Un monstru.
Monstru?
- Ce prostie este asta? - Asta este ceea ce ei spun.
- Cine spun? - Micuţii. În piaţa East End.
Piaţa de carne? Smithfield?
Ce altceva au mai spus?
El vine noaptea şi ia copiii.
- Cum arată acest monstru? - Nu ştiu.
Aceşti copii, îi poţi regăsi?
Nu vreau să mă întorc acolo.
Adu-i aici, mâine, la aceeaşi oră.
Spune-le că îi voi plăti.
Nu mă dezamăgi.
- Ce ştii despre exhumare? - Hoţii de cadavre?
Gunoaie păgâne, cei mai mulţi dintre ei.
- Trebuie să-i supraveghem. - De ce?
Nu-ţi pot spune.
Cu tot respectul, d-le, eu urmez ordinele, ca toată lumea,
dar aş putea să fac săpături mai bune la Greenwich
dacă aş şti ce să caut.
Haide.
Au fost găsite rămăşiţele a şapte sau opt copii.
Proaspăt dezmembrate, mutilate şi rearanjate.
Rearanjate?
Cusute din nou împreună. Cu aţă chirurgicală.
Unii dintre ei se poate să fi murit în mod natural şi au fost dezgropaţi,
unii au fost ucişi de mai mult de o săptămână,
dar mai puţin de două săptămâni.
De aceea caut copiii dispăruţi.
Fiica măcelarului?
Alice a dispărut acum zece zile în Smithfields.
Deci, ea se poate să fie unul dintre ei.
Ştiu aproximativ cât timp au stat în apă.
Am verificat fluxul mareelor pe Tamisa.
Şi cred că au fost aruncaţi în râu lângă Greenwich.
Deci, de ce exhumarea?
E ceea ce fac ei.
Cu legea aprobată, Şcoala de Anatomie va fi aprovizionată prin diferite mijloace.
Va scoate hoţii de morminte din afacere.
Supraveghează spitalul din Smithfields.
Te voi schimba după miezul nopţii.
Da, d-le.
Sifilis.
Ai mai avut?
- Da. - Când?
Acum câţiva ani.
Mi-a trecut.
Fără să îmi dau seama. Am crezut că a trecut.
Rareori se întâmplă asta.
Ai luat mercur înainte, cum a fost?
- Nu prea bine. - Coşmaruri? Viziuni?
Da.
Va fi mai rău, dar... nu prea ai de ales, după cum arată.
Ascultă-mi rugăciunea, Doamne,
şi primeşte strigătul meu.
Pentru zilele mele care s-au dus ca un fum.
Oasele mele sunt arse.
John?
A trecut ceva vreme.
Ce te-a adus?
Pocăinţa.
De ce nu aici?
Fac propria mea penitenţă, pentru propriile mele păcate.
Ai putea găsi şi consolarea.
Adică?
Dormi ca să te trezeşti.
Ne vom reîntâlni.
La Ziua Judecăţii.
Când cei morţi se vor trezi şi se vor aşeza în dreapta lui Hristos.
Şi dacă ei sunt deja?
Ce vrei să spui?
Dacă morţii s-ar putea trezi acum,
aici, pe Pământ,
ar însemna că Ziua Judecăţii a venit deja?
Sau am înnebunit eu?
Întoarce-te la noi, John.
Nu-l părăsi pe Dumnezeu.
- Dumnezeu m-a părăsit. - Sau te testează.
Întoarce-te, John.
Nosy.
Va fi unul proaspăt, d-le Pretty.
Găseşte-o.
Credeam că nu mai vii...
Da, am întârziat. Ce este acolo?
Averea Războiului.
Acesta este locul unde se păstrează corpurile lor.
Un portar le scoate din spital la miezul nopţii, pe un cărucior de carne.
Un băiat vagabond mi-a spus că a auzit de copii răpiţi în apropiere.
L-am trimis să afle mai multe, dar nu s-a mai întors.
A întins-o, probabil, d-le.
Sau cineva l-a prins pentru că punea întrebări.
Ascultă, du-te acasă şi odihneşte-te.
Voi veghea eu până când se deschide piaţă.
Alice?
Înăuntru.
Bună treabă, Jack.
Bronz placat.
Bow Street.
Soldat.
Ce regiment?
Puşcaşi 95.
Batalionul doi.
Ce vrei, soldat?
Vreau să vorbesc cu ea.
Vei vorbi cu mine întâi.
Are bani?
Scoate-i cizmele.
Îmi pare rău, Billy.
Te rog.
Te rog, Bill, te rog!
Aceasta este pentru că nu i-ai găsit.
Ieşi afară.
Lasă-l să te vadă clar.
Vezi,
am salvat-o,
dar văzând că eşti un domn...
- Dar, Bill, ai spus... - Taci din gaură!
El este un domn, nu-i aşa?
Deci...
ce spuni?
Ce faceţi, d-le?
Eşti primul.
Haide. Înăuntru.
Rochia, de unde ai luat-o?
De ce?
Caut fata asta, Alice.
Avea una la fel.
Ce e cu ea?
- Poate ai văzut-o. - Nu.
De unde ai luat-o?
- De la un magazin de vechituri. - Care?
Nu ştiu. De pe Street Monmouth.
Dacă te duc acolo, crezi că l-ai putea găsi?
Nu merg nicăieri cu tine.
Cred că minţi.
De ce? Eşti speriată?
Dacă te temi de cineva, eu pot să te ajut. Este Billy? El te sperie?
Ţi-am spus deja, nu ştiu despre ce vorbeşti.
- Un monstru? - Ce monstru?
Cel care ia copiii.
Prea multe întrebări.
Ai avut dreptate, eu sunt cu fugarii.
Mă omori, ei vor veni după tine.
Şi dacă nu o fac?
Spune-ţi rugăciunea.
Billy, nu! Billy, nu!
Alice.
- Asta e tot ce avem de la ea. - Am înţeles.
Cum ai putea?
Ştiu ce înseamnă tristeţea.
S-a dus.
Aşa cum credeam.
- Uită-te în jur. - La ce, d-le?
Ceva care ar putea să ne spună unde sunt.
Şi miniatura fetei Evans.
Lyca doarme
în timp ce fiarele pradă.
Vin din caverne adânci
Să vadă dacă menajera a adormit.
Lyca.
Nimic, d-le. Ce este asta?
Lyca.
Fetiţa dispărută.
Într-o rochie trandafirie.
Ca Alice.
Am treabă cu William Blake.
Caut o fată pe nume Alice.
Ca să o găseşti,
trebuie să ştii adevărul despre fiară.
Simt că eşti un om cinstit.
Cred că eşti în pericol.
Un cadavru nu aparţine nimănui.
Şi să iei unul, nu înseamnă furt.
Încă un cuvânt şi jur pe sufletul meu că te spânzur.
Îmi iau libertate de a-ţi oferi adresa mea.
Acest guvern caută să transforme sărăcia într-o crimă!
Şi viaţa de apoi într-un privilegiu pentru cei bogaţi!
Acestea drumuri sunt periculoase, d-le Marlott.
Eşuează şi promit că voi nega că te cunosc.
Dacă Îl negăm pe Hristos pentru cei săraci, nu Îl negăm şi pentru noi?
Şi aceasta este în joc aici.
Nu numai viitorul medicinii,
dar şi perspectiva unei lumi fără Dumnezeu.
Traducerea şi adaptarea LuiGeluS @ SFZ <font color="
Sincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro