Din episodul anterior...
Sunt gata să te iau în slujba mea. Poţi începe chiar de astăzi. Îţi convine ?
Da, doamnă.
Te-aş putea ucide aici şi acum.
Mama ta, întreab-o pe ea. Îndreaptă lucrurile.
Afacerea familiei noastre a purtat mereu negocieri la sânge
şi a acumulat capital. Poate că tata a greşit cuiva
şi nu şi-a reparat greşeala ?
Cum îndrăzneşti !
Nu s-a sinchisit să îşi dezvăluie adresa.
Nici tu n-ai face-o, dacă ai locui la închisoarea datornicilor, Flintwinch.
- De ce m-aţi urmărit, d-le ? - Să aflu de ce te-a angajat mama.
- Vă veţi petrece noaptea aici. - Doamne Dumnezeule !
MICUŢA DORRIT de Charles Dickens
Episodul 2 Traducerea şi adaptarea: Livioi
Bună dimineaţa.
- Bună dimineaţa, d-ră Amy. - Bună dimineaţa, John.
- Cum te simţi azi ? - Foarte...
foarte bine când te văd, Amy.
Domnişoară ?
Domnul care a venit să-l viziteze pe tatăl tău, d-l Clennam.
- Da ? - A rămas încuiat aici aseară.
L-am avertizat.
Mă întrebam dacă vrei să-l vezi.
Este la infirmerie.
Nu, mulţumesc, John. Mai bine nu.
Foarte bine, d-ră Dorrit. Excelent chiar. Clasa-ntâi.
Grozav !
'Neaţa !
'Neaţa, domnule. Aţi dormit bine ?
Am avut şi nopţi mai rele. S-a deschis de mult poarta ?
Cam de două minute, domnule.
V-aş putea întreba, d-ra Dorrit a ieşit deja ?
Da, domnule, adineauri.
Mulţumesc. La revedere.
Fir'ar !
- Bună dimineaţa, d-ră Dorrit. - Bună dimineaţa.
Mergeţi la mama ?
Nu, domnule, astăzi nu. Mă duc să mă întâlnesc cu o prietenă.
- Pot să vă însoţesc ? - Ce doriţi de la mine, domnule ?
Mă stânjeneşte faptul că m-aţi urmărit aseară spre casă
ÅŸi era bine sÄƒ nu o faceÅ£i.
ÃŽmi cer scuze, intenÅ£iile mele erau absolut onorabile.
Cred că există o legătură între familiile noastre.
Cred că este posibil să fie chiar Casa Clennam
responsabilă de necazurile care s-au abătut
asupra familiei dvs. şi aş vrea să fac ceva să ajut, dacă pot.
Îmi pare foarte rău dacă v-am stingherit.
Îmi acceptaţi scuzele ?
Mi-a părut rău să aud că aţi rămas încuiat la închisoare aseară, d-le Clennam.
A fost vina mea. M-aţi avertizat în numeroase rânduri.
Sper că n-a fost prea incomod.
Deloc. Am dormit ca un bebeluş.
Am fost cam laconică aseară cu dvs.
cât şi adineauri.
Aţi fost atât de generos ieri cu tata, d-le Clennam. Sper să...
- Ce anume ? - Să nu-l înţelegeţi greşit pe tata.
Nu-l judecaţi ca pe alţi oameni, care se află dincolo de porţi.
- Se află demult acolo. - Desigur.
- Doamne ! - Să ne adăpostim.
Uite o cafenea.
Să şedem aici.
Două cafele, vă rog.
Ce este ?
Nimic, doar că n-am mai fost într-un loc ca acesta.
Nu ? Şi cum ţi se pare ?
Impresionant.
Îmi povesteşti mai multe despre tatăl dumitale ?
Este foarte respectat.
Toţi cei care vin la Marshalsea se bucură să-l cunoască.
Şi nu este vina lui că este nevoiaş.
Sigur că nu.
Ştiţi cumva dacă tatăl dvs. avea mulţi creditori ?
Mulţi, într-adevăr.
De ce ? Credeţi că familia dvs. s-ar putea număra printre aceştia ?
Dacă ar fi aşa, cu siguranţă mi-ar plăcea să-l eliberez de datorii.
- Cu cine ar trebui să discut despre asta ? - Nu ştiu, domnule.
Nu cunosc nimic despre
datoriile care l-au băgat la închisoare. Cred că de abia mai ştie el însuşi.
Mi se pare monstruos ca un om să fie închis
pentru că are datorii. Cum mai poate găsi astfel mijloacele să şi le plătească ?
Îmi pare rău domnule, dar cred că i se potriveşte foarte bine locul unde este.
Vedeţi dvs., chiar dacă ar fi eliberat, nu ar fi tratat la fel de gentil
ca la închisoare, în afara ei. Oamenii îl pot desconsidera.
- Dar fratele dumitale ? Va lâncezi tot acolo ? - Sper că nu, domnule.
El are datorii la un negustor de cai din Bleeding Heart Yard...
Mămico !
Maggy !
Gata ! Le-am adunat !
Ce băiat bun !
Acesta este d-l Clennam, Maggy. Maggy este nepoata
fostei mele dădace, care a murit acum multă vreme. Maggy, câţi ani ai ?
- Zece. - Zece ?
- Da, întocmai. - Când Maggy avea zece ani,
a suferit rău de friguri, nu-i aşa ?
De atunci a rămas retardată.
- Ce frumos a fost la spital, domnule ! - Da ?
Atâtea paturi erau acolo. Eu voiam să rămân acolo, dar nu s-a putut.
Ştie să citească şi îşi face singură treburile.
- Nu-i aşa, Maggy ? - Ba da !
- Cine ziceai că eşti ? - Este d-l Clennam, Maggy.
- E un prieten de-al tău, nu-i aşa, mamă ? - Da, aşa-i.
Ce ai de gând în privinţa lui Arthur ?
De ce ? Ce am făcut ?
Mai degrabă ce n-ai făcut !
Nu i-ai oferit niciodată tatălui său şansa să-şi răscumpere greşeala
şi nu i-ai dat nicio şansă nici lui Arthur !
Poftim ! Cum justifici asta ?
Nu trebuie să mă justific în faţa ta, Flintwinch.
Mă justific în faţa mea şi cu asta basta.
Mă justific prin autoritatea acestor cărţi.
Cărţile alea nu contează.
Ţi-am fost credincios
şi ţin la tine, dar nu ţi le înghit pe toate.
Nu mai suport !
Aşa zici acum, dar ai înghiţit destule până în prezent
şi dacă rămâi aici vei continua să înghiţi.
Ce am făcut şi ce n-am făcut rămâne între mine şi Creatorul meu
şi cu asta basta.
Îmi cer mii de scuze, d-le Pancks.
Scuzele nu-ţi sunt de folos, d-le Plornish !
Scuzele nu-ţi sunt de folos ! Îţi spun eu ce ar putea fi de folos:
- Jumătate de coroană şi niciun ban mai puţin ! - Dar nu am banii ăştia, d-le Pancks.
Cum adică nu îi ai ? Dar ce ai făcut cu ei ?
Vrei să stai aici, dar nu vrei să plăteşti chiria !
Ba vrea, d-le Pancks. Doar că n-a prea avut de lucru
în ultima vreme, ca să v-o spun pe-a dreaptă.
Am mai auzit placa asta, d-nă Plornish. Am mai auzit-o.
Câţi bani ai ?
- Am un şiling, d-le Pancks. - Dă-l încoace.
Plornish, un şiling.
Mă întorc vineri pentru restul.
Nu aveţi nevoie de o tencuială, d-le Pancks ?
Dacă o să am, dumneata o să fii primul pe care să-l anunţ !
Ziua chiriei, plata chiriei !
Scuzaţi-mă. Caut un negustor de cai.
Căpitanul Slingo ? Stă chiar peste drum.
- Scuze, dar eu n-aş cumpăra cai de la el, d-le. - Dar nici nu am de gând să cumpăr.
- Mă aflu aici ca să achit o datorie. - Da ? Un sfat, d-le.
Să nu-i plătiţi mai mult de zece şilingi la o liră.
- Îi va primi bucuros. - Mulţumesc, d-le. ?
- Plornish, domnule. - Iată-l pe proprietar, d-l Casby.
Vă fac cunoştinţă, dacă doriţi.
Nu e nevoie. d-l Casby şi cu mine suntem vechi cunoştinţe.
Este un proprietar aşa de treabă.
Dacă ar fi la fel şi cel care adună plata chiriei...
Chiria, plata chiriei !
- Dvs. sunteţi d-l Slingo ? - Da ?
Numele meu e Clennam. Sunt un prieten al lui Edward Dorrit.
Am înţeles că are datorii la dvs. şi aş vrea să achit aceste datorii.
40 de lire, d-le Clennam, nicio leţcaie mai puţin.
Bine, uitaţi 20 de lire.
Sunt ale dvs. când semnaţi stingerea datoriei.
Le iau şi vă dau o lună să îmi aduceţi restul de 20. E bine aşa ?
Nu e bine. Oferta e de 20 de lire. Nimic mai mult.
Să vă spun cum facem.
Mai daţi-mi 10 acum şi sting datoria.
- Nici aşa nu-i bine. La revedere, d-le ! - Aşteptaţi ! Staţi !
Neisprăvitul ăla m-a servit prost,
dar dacă îmi mai daţi încă 5 lire şi o sticlă de vin
batem palma şi dacă nu vă convine
refuzaţi. Aşa-i bine ?
20 de lire sunt ultima mea ofertă.
Atunci daţi-i încoace.
D-l Casby mai locuieşte în vechea casă de pe strada Grays Inn ?
Da, tot acolo stă.
Slingo...
Slingo !
Aşadar respectabilul dvs. tată nu mai este printre noi.
Am fost îndurerat la vestea aceasta, când am auzit.
Tatăl meu...
a murit având ceva pe suflet.
Of, Doamne.
Regret să aud asta.
Doresc să îndrept lucrurile dacă pot
însă mama nu poate sau nu vrea să îmi spună despre ce este vorba.
Avea ceva pe suflet ?
Dvs. i-aţi fost prieten apropiat pe vremuri, d-le Casby
şi mă întreb dacă nu cumva ştiţi despre ce este vorba.
Eu să ştiu ?
Bietul de mine, nu. Nu am deloc habar, regret să îţi spun asta.
Dacă mama dumitale nu îţi poate spune, cum să te aştepţi să ştie unul ca mine ?
D-le Casby, am înţeles că dvs. aţi adus-o pe tânăra cusătoreasă,
Amy Dorrit, în atenţia mamei mele ?
Într-adevăr, aşa este.
Unul din chiriaşii mei mi-a spus că tânăra caută de lucru.
Un anume domn Plornish.
Fac şi eu ce pot pentru ei, dacă pot.
Pare o fată bună şi drăguţă şi aş vrea să fac tot ce îmi stă în putinţă
pentru ea şi familia ei.
Ştiţi unde aş putea găsi informaţii despre cazul tatălui ei ?
Aţi putea încerca la Biroul de Circumscripţie.
Majoritatea chestiunilor publice sunt înscrise la Biroul de Circumscripţie.
Vă mulţumesc.
- Vă mulţumesc, d-le Casby. - Dacă doriţi să veniţi diseară
la noi la cină, fiica mea, Flora, s-ar bucura să vă vadă.
Aţi fost iubiţi în adolescenţă, nu-i aşa ?
Şi destul de dur despărţiţi, d-le Casby, dacă vă amintiţi.
Pentru un motiv pe care nu l-am înţeles niciodată.
Au existat anumite considerente dar
haideţi să nu le lăsăm să-i strice fetei bucuria, d-le Clennam.
- D-l Clennam ? - Da, domnule.
Aşa ceva este foarte neobişnuit.
Scuzaţi-mă dacă nu cunosc formele legale. Am lucrat în străinătate câţiva ani.
Fac cercetări în cazul d-lui Dorrit
care este de mulţi ani prizonier la închisoarea Marshalsea.
Îmi puteţi spune cine se ocupă de cazul său ?
Dvs., domnule ?
Posibil.
În numele Coroanei
sau reprezentaţi interesele celorlalţi creditori ?
Biroul de Circumscripţie a recomandat
să fie întărite unele acuzaţii publice la adresa persoanei în cauză.
Atunci bănuiesc că despre asta e vorba.
Biroul de Circumscripţie nu este interesat
de presupunerile unui gentleman, domnule.
Atunci cum pot afla ce s-a întâmplat de fapt ?
Aveţi un interes personal în acest caz ?
Este posibil ca familia mea să aibă, domnule.
Atunci ar trebui să vă adresaţi biroului potrivit din cadrul Departamentului.
Departamentul este accesibil... publicului.
Dacă publicul nu abordează acest aspect conform legilor în vigoare,
atunci este numai vina publicului.
Am crezut că acesta este biroul potrivit din cadrul Departamentului.
Of, Jenkins, condu-l pe domnul jos
la d-l Tate Barnacle Junior de la Departamentul de Cereri.
La revedere, d-le Clennam.
Scuzaţi-mă, domnilor,
dar aceasta este banca d-lui Dorrit, Tatăl din Marshalsea.
- Altă dată sunteţi bineveniţi. - Sigur, am înţeles.
Îţi mulţumesc, Chivery.
Unora de pe aici le ia mai mult timp să înveţe obiceiurile.
Îmi permiteţi să mă aşez lângă dvs., d-le Dorrit ?
Am văzut-o adineauri pe fiica dvs. ieşind.
S-a făcut o tânără în toată regula.
Chivery, aş vrea să stea timpul în loc şi ea să rămână neschimbată !
Dar mă tem că nu mai e mult până copiii noştri îşi vor lua zborul din cuib.
John al meu nu-şi va lua niciodată zborul din cuib, d-le Dorrit.
În curând îmi va lua locul de paznic
iar eu voi fi foarte mândru când se va întâmpla asta.
Şi va avea grijă de propriul său tată, nu-i aşa ?
Întocmai, domnule.
Pe aici, domnule.
Este un băiat foarte iubitor şi loial.
Am reuşit să găsesc o cameră pentru dvs., domnule.
Fiul tău e un băiat bun, Chivery.
Un băiat bun.
Care sunt acuzaţiile acestui departament la adresa d-lui William Dorrit ?
Nu, nu aşa.
Nu aşa se face. Pe cinstea mea,
nu puteţi să daţi buzna aici cerând informaţii.
Dar vreau să aflu adevărul şi o să perseverez până când îl voi afla.
Pe cuvântul meu, o faceţi într-un mod al naibii !
Vă pot oferi câteva formulare să le completaţi.
Vor circula prin diferite birouri, probabil se vor întoarce aici din când în când
pentru a fi aprobate sau respinse.
Nu va ieşi nimic din asta la final, credeţi-mă pe cuvânt.
Mai bine vă lăsaţi păgubaş. Majoritatea aşa fac.
Cu siguranţă nu este acesta modul de a-mi rezolva problema.
E părerea dvs. Însă acesta este modul în care lucrăm noi la Biroul de Circumscripţie.
Ce adunătură de măgari !
Nu mai vin niciodată pe aici !
Cum să rezolve omul ceva în ţara asta dezorganizată !
D-le Meagles !
Dumnezeule ! Clennam ! Ce mai faci ?
N-ai crede că omul acesta de aici este un măgar notoriu, nu-i aşa ?
- Desigur că nu. - Şi ai avea dreptate. I-a jignit
pe ticăloşii de acolo în încercarea de a-şi ajuta patria !
Clennam, permite-mi să ţi-l prezint pe bunul meu prieten, d-l Daniel Doyce.
- Bună ziua. - Spune până la capăt, d-le Meagles.
Spune-i d-lui Clennam că sunt inginer şi inventator.
Şi un spin în coasta idioţilor de la Biroul de Circumscripţie.
Invenţia mea zace de 12 ani aici aşteptând decizia lor.
- Îmi pare rău, domnule. - Uitaţi-vă la ei, dorm în păpuşoi.
- Sunteţi extrem de dezamăgit, desigur. - Dezamăgit ?
Da, sunt dezamăgit dar aşa merg lucrurile.
- În Anglia ! - Da !
Dacă îmi duceam invenţia în străinătate, mi se aproba curând, fără îndoială.
Şi primeai recunoaşterea cuvenită meritelor tale !
Clennam, de ce nu ai venit să ne vezi la Twickenham ? Hai acum cu mine.
Din păcate, am acceptat adineauri altă invitaţie.
- Atunci, pe altă dată ! Promiţi ? - Promit.
Necazul în străinătate e că, deşi Clennam mă va contrazice,
sunt la fel de multe secături ca şi aici.
Domnule, doamnă, bună seara.
Dar'ar boala în vremea asta mizerabilă !
Domnul vine de departe ?
De destul de departe. Aveţi un pat pentru mine în seara asta, doamnă ?
Şi niscaiva mâncare cât de iute puteţi şi nişte vin urgent !
Desigur, domnule.
Aşadar l-au eliberat ?
Pe criminalul ăla nenorocit ?
Unde o fi acum ?
Nu ştie nimeni.
Trebuia să lase gloata să-l înşface.
Îi veneau oamenii de hac cât ai clipi.
Despre cine vorbiţi, doamnă ?
Despre criminalul acela, Rigaud, desigur.
N-aţi auzit de el ?
Am sosit de abia ieri în ţară.
Deci, dacă omul ăsta era vinovat
de ce i-au dat drumul ?
Din lipsă de dovezi.
Trebuie să-i fi mituit sau ameninţat pe martori.
Sau poate era nevinovat.
Monstrul ăla ?
Nici gând !
Cum vă numiţi, d-le ?
Numele meu, domnule, este...
Lagnier.
Lagnier !
Doamne, unde s-o fi dus ?
Mă duc după ea. Scuză-mă.
Arthur !
D-le Clennam, mă scuzaţi !
Doamne, mi-e aşa ruşine,
sunt îngrozită, cu siguranţă mă găseşti foarte schimbată !
Acum sunt doar o văduvă bătrână.
Este şocant să mă găseşti aşa, e şocant, într-adevăr !
Nu, nicidecum.
Nici pentru mine nu a stat timpul în loc.
Atunci ai constatat că m-am schimbat şi aşa este. E îngrozitor !
Cei care nu ne cunosc ar putea crede că sunt soţia tatălui meu.
Nu, este totuşi o diferenţă de vârstă.
D-le Clennam !
Eşti fiinţa cea mai mincinoasă !
- Mă scuzaţi. - O, tată !
Nu pleca încă. S-a dus.
Dar tu rămâi, Arthur.
Am promis să nu scot o vorbă despre vremurile apuse de demult pentru că
bănuiesc că trebuie să fii deja însurat cu vreo chinezoaică.
Nu, nu sunt însurat, Flora.
Sper că nu ai rămas burlac din cauza mea !
Povesteşte-mi despre chinezoaice.
Soţul meu , d-l Finching,
era de părere că ele sunt diferite, ştii, acolo jos...
Dar cum să ştii asta dacă eşti încă burlac ?
Auzi ! Burlac !
Îmi dau seama că nu sunt cum te aşteptai. Îmi dau foarte bine seama.
Nu spune asta, Flora.
Şi regret că m-au forţat să renunţ la tine,
dar ce era să fac,
când tatăl meu şi mama ta
se zgâiau unul la altul ca nişte câini turbaţi ?
Dragă Flora,
nu a fost vina ta şi eu nu te-am acuzat.
Dar eu...
Iată-l pe tata,
care e mereu cicălitor şi îşi bagă nasul unde nu-i fierbe oala !
D-l Pancks a venit la cină.
Şi mătuşa soţului meu !
D-l F. mi-a lăsat-o pe cap.
Drept moştenire !
Bleeding Heart Yard e o proprietate cu belele, nu-i aşa d-le Casby ?
Se adună greu chiriile.
Avem mai multe dificultăţi acolo decât în toate celelalte părţi laolaltă.
- Oamenii sunt foarte săraci... - Aşa spun ei.
D-l Casby ar fi el însuşi sărac dacă nu aş strânge chiriile pentru el.
- Destul de adevărat, cred. - Nu putem ţine uşile deschise
pentru săracii Londrei. Dacă unul închiriază camera pe jumătate de coroană pe săptămână
şi nu are jumătatea de coroană, de ce a mai închiriat camera ?
Dacă nu ai una, atunci de ce ai avea alta ?
E foarte trist, dar asta e. Asta este.
Apoi sfârşesc în închisorile datornicilor, ca tânăra Amy Dorrit
fără nicio şansă să îşi achite datoriile. Este absurd.
Păi...
ea e destul de norocoasă să aibă slujba de cusătoreasă la d-na Clennam
şi să aibă un prieten de nădejde în dvs., d-le Clennam, un adevărat prieten.
Pe când locuiam la Henley, gâscanul lui Barnes a fost furat de tinichigii.
Bine, doamnă.
E vremea să vă odihniţi.
Noapte bună, Arthur.
Sau d-le Clennam, mă scuzaţi.
Mai treci pe la noi.
Oricum, de ce a mai venit aici ?
Dă-mi drumul !
Iată camera dvs., d-le Lagnier.
Nu o să vă deranjeze, d-le. E bun ca pâinea caldă, d-l italian.
Este bine ?
Mamă !
Sfântă Fecioară !
Domnule Rigaud !
Numele meu este Lagnier acum.
Lagnier !
Unde călătoreşti, imbecilule ?
- Unde te duci ? - În Anglia, domnule.
În Anglia.
Şi eu la fel. Putem călători împreună, micuţule Cavalletto !
Mă îndoiesc, mă îndoiesc !
Te îndoieşti, foarte bine.
Treci la culcare acum.
Trebuie să mă odihnesc.
A spus Rigaud ?
Nu, nu, doamnă, Lagnier.
Lagnier.
- Noapte bună, d-le Clennam. - Noapte bună, d-le Pancks.
D-le Clennam,
o întrebare doar, domnule.
Nu faceţi cumva parte din familia Clennam de Cornwall, domnule ?
Nu, din câte ştiu eu.
Păcat. E o proprietate la Cornwall care-şi aşteaptă proprietarul
şi niciun Clenamm de Cornwall care s-o solicite.
Între noi fie vorba, aceste lucruri mă interesează, d-le Clennam.
Sunt cu ochii pe ele.
Sunt un pic de detectiv particular, domnule.
Nu face nimic, vă doresc noapte bună, domnule.
D-le Pancks ?
Aţi fi interesat să faceţi o mică treabă de detectiv pentru mine ?
- Aş fi. - Trebuie să aflu cât mai multe
despre cineva care e întemniţat la Marshalsea pentru datorii.
- Numele persoanei ? - William Dorrit.
Credeţi cumva că a fost închis pe nedrept ?
Am făcut cercetări, dar fără folos.
Nu mă miră. Nu este domeniul dvs. Lăsaţi în seama mea.
Dacă există vreo pistă care merită urmărită, sunt omul dvs..
- Să mă ţii la curent. - Vă voi ţine la curent, d-le.
Mulţumesc, d-le Pancks.
Din episoadele următoare...
- Am venit s-o văd pe sora mea, Fanny Dorrit. - Şi eu la fel !
Edmund Sparkler.
Nu veni seara aici, Amy, îmi strici reputaţia.
Harriet. Nu trebuie să te temi de tine însăţi, Harriet.
Păzeşte-o cu viaţa ta.
- M-am îndrăgostit de ea, tată. - Se pare că ai un rival, John.
Sfârşitul episodului 2
Traducerea şi adaptarea: Livioi