Din episoadele anterioare...
Îmi pare rău, John, dar nu voi putea niciodată să simt pentru tine ce îţi doreşti tu.
Dar sper că îţi vei găsi o soţie vrednică într-o zi.
Te iubesc din tot sufletul.
Regret că m-au forţat să renunţ la tine.
Dragă Flora, nu a fost vina ta.
- Eu nu te-am acuzat. - Dar eu...
A spus "Dorrit" ?
Da, domnule. Am venit s-o vedem pe sora mea, Fanny Dorrit.
Şi eu la fel ! Edmund Sparkler, la dispoziţia dvs.
Păzeşte-o cu viaţa ta.
MICUŢA DORRIT de Charles Dickens
Episodul 5 Traducerea şi adaptarea: Livioi
D-ră Dorrit, sunteţi convinsă că nu vă deranjează ca sora dvs. să afle
- Natura relaţiei dintre noi ? - Absolut convinsă, doamnă.
Atunci mă văd nevoită să îi spun.
Luaţi loc.
Am un fiu, d-ră Dorrit, de la primul meu soţ. Băiatul are 22 de ani.
Eram foarte tânără când m-am măritat întâia oară.
Taci, pasăre ! Fiul meu, pe nume
Edmund Sparkler, e foarte sensibil şi uşor de dus de nas.
De aceea, când am auzit că fiul meu e fascinat de o dansatoare, am fost sigură
că trebuie să fie o balerină de la Operă, tinerii care ies în societate
fiind adesea fascinaţi aici.
Am rămas fără cuvinte când am aflat că era vorba despre teatru
şi despre genul de spectacol de acolo. Am fost foarte surprinsă.
Apoi, când am aflat că sora dumitale, refuzând avansurile fiului meu
l-a adus pe punctul de a o cere de soţie,
am fost foarte revoltată.
Pasăre ! Taci !
Iar eu i-am răspuns că oi fi dansatoare, dar consider că familia mea
nu este mai prejos decât cea a fiului său
şi nu e nicio onoare deosebită pentru mine faptul de a intra în această familie.
Aşa ai zis. Poate aşa o fi.
Însă, din păcate, adevărul este că noi toţi aparţinem societăţii într-un fel sau altul
iar societatea căreia eu îi aparţin
nu va accepta niciodată societatea căreia tu şi sora ta îi aparţineţi.
Mă tem că ne vom vedea siliţi să vă privim de sus cu dispreţ.
Am fi obligaţi să ne ferim cu dezgust din calea voastră.
Nu v-am spus că l-am refuzat deja ?
Aşa zici tu, dar Sparkler
e tÃ¢nÄƒr ÅŸi tinerii sunt insistenÅ£i.
Åži dacÄƒ el insistÄƒ tu te poÅ£i rÄƒzgÃ¢ndi.
Oricum, în cazul în care vă căsătoriţi, fiul meu va rămâne lefter.
Va fi sărac precum un cerşetor.
Asta nu schimbă cu nimic lucrurile pentru mine, oricum nu-l vreau !
Sunt omul impulsului de moment, d-ră Dorrit.
De aceea, te rog din suflet să accepţi acest mic dar.
Şi ca să pecetluim înţelegerea noastră de comun acord, poate vrei
să fii aşa bună să accepţi un semn al preţuirii mele mergând la croitor.
Sunteţi mult prea amabilă.
Cred că, în sfârşit, noi două ne înţelegem.
Iar acum cred că e timpul să ne despărţim definitiv
în cei mai buni termeni.
Rămas bun, d-ră Dorrit.
Mă bucur foarte mult că te-am cunoscut.
Colectorul chiriei ! Repede, Pancks, intră şi încuie uşa !
Colectorul chiriei !
Te descurci cu registrele contabile, d-le Clennam ?
Destul de bine. Te descurci cu treaba la fabrică, d-le Doyce ?
Destul de bine, aş zice. Italianul acela este un muncitor sârguincios.
Ţi-am spus, mătuşică, Arthur este foarte, foarte...
Avem musafiri !
- Haide, urcă pe aici. - Lasă-mă în pace !
- Aşa, uşurel... - Permiteţi-mi să vă ajut.
D-ră Finching, bine aţi venit la firma Doyce şi Clennam. Poftiţi în birou.
Dumnezeule, Arthur, sau
D-le Clennam, pe cinstea mea, greu urcuşul până aici.
Urât din partea dumitale să nu mai vii deloc să ne vezi din ziua aceea,
însă am presupus că te-ai logodit, însă e blondă sau brună,
cu ochi albaştri sau negri, mă întreb ?
Şi când te gândeşti la firma Doyce şi Clennam !
Mă întreb cum a apărut ?
Ştiu că nu am niciun drept să-ţi pun aceste întrebări, nu mai am acest drept
atâta vreme cât legătura dintre noi a fost definitiv ruptă.
Însă m-am gândit să-ţi fac o vizită împreună cu mătuşa d-lui F ca să te felicit
şi să-ţi urez toate cele bune.
Mă bucur foarte mult să te văd, Flora. Îţi mulţumesc pentru urările de bine.
Sunt pietre de hotar pe strada Dover !
E într-o dispoziţie foarte bună azi !
Lasă-l să se ducă să vadă !
Doamne, ce vivace e ! Se pare că tu o stimulezi, Arthur...
pardon, nu tu, ci Doyce şi Clennam !
O ultimă remarcă, ştiind că eşti interesat de ea, mi-a trecut prin minte
- Pe toţi sfinţii, de ce n-ar veni şi pe la noi ? - La cine te referi ?
Cum la cine, la micuţa ta prietenă, desigur ! Cusătoreasa !
- Micuţa Dorrit ? - Da, mi-amintesc că spuneai
- Că ţii foarte mult la ea. - Aşa este, Flora.
Aşa cum ţineai la mine în vremurile bune care au apus.
Nu, nu, Flora ! Nu este nimic de genul acela.
Mă interesează doar bunăstarea ei şi a familiei sale.
Dar ea ştie asta ?
Sunt sigur că ştie.
Bine, în cazul ăsta cu atât mai bine !
Poate să vină să lucreze la noi acasă dacă doreşte.
Sunt sigur că s-ar fi bucura, Flora.
- Îţi mulţumesc că te preocupi de ea. - Nu poţi scoate inteligenţa
dintr-un cap sec.
Nu puteai s-o scoţi de la unchiul tău George cât era în viaţă,
cu atât mai puţin acum că e mort !
Sfinte, nicicând n-a fost mai energică !
Poate că e mai bine să plecăm.
- Haide, mătuşă. E timpul să te odihneşti. - Nu merg nicăieri !
Nici dacă mă azvârle pe fereastră !
Haide, mătuşică !
D-le Casby ! D-le Casby !
Tata îşi vizitează chiriaşii care îl iubesc.
Ei îl consideră un sfânt. Nu ştiu de ce.
Ei cred că Pancks îi strânge cu uşa, când, de fapt, tata este acela.
Ştii că el iubeşte banii atât de mult că e de-a dreptul scandalos.
Dânsul e un om minunat, nu-i aşa, d-le Clennam ?
Hai, mătuşică.
Unde mă mai duci acum ?
Ai grijă ! Aşa.
Chivery junior şi senior.
Exact oamenii pe care voiam să-i văd.
D-le Pancks. Ce pot face pentru dvs. ?
E vorba de o investigaţie particulară pentru un client.
Şi ce legătură are investigaţia dvs. cu mine ?
Vreau să îţi văd registrele, d-le Chivery. Cele din 1805.
Cine a intrat aici şi cine a ieşit.
Sunt confidenţiale, d-le Pancks.
Ba nu sunt.
Doamne sfinte, bine atunci,
uite o jumătate de coroană să-ţi ungă balamalele.
Respectele mele, d-le Pancks.
Edwards, Matthews, Bishop, Kitchener, Elliot, Dickens...
William Dorrit. Datorie de 120 de lire,
adresa Strada Gower North nr. 4. Data naşterii: 24 octombrie 1775.
Locul naşterii: Dorset.
Vă rămân dator, d-le Chivery.
Of, Amy !
Bună, mamă. Tata e acasă ?
Da, tatăl tău vitreg s-a întors din oraş.
- Bine. - Apropo, Edmund, am primit o vizită.
- D-ra Dorrit a venit cu sora ei. - Da ? Dumnezeule mare !
Iar eu nu am prins-o aici. Ce păcat !
- E o fată a naibii de drăguţă. - Nu o s-o mai vezi, Edmund.
Uite ce e ! Pe cuvântul meu, nu poţi face asta.
E o fată a naibii de drăguţă.
Am făcut-o deja, Edmund, cu deplinul consimţământ al d-rei Dorrit.
M-a părăsit ?
Da, mă tem că da, Edmund.
Acum du-te şi schimbă-te pentru cină.
- E nedrept ! - Du-te şi te schimbă !
Bis ! Bis !
Nu ştiu de ce mă priveşti aşa dezaprobator.
Nu ştiu ce să spun. Nu îţi place d-l Sparkler ?
Să-mi placă de el ? E un idiot.
Deci eşti fericită să nu-l mai vezi ?
- Sunt încântată, Amy. - Aş fi vrut să nu iei
bijuterii şi alte lucruri de la d-na Merdle, Fanny.
Prostuţo !
N-ai deloc spirit practic ?
Îi permiteai unei astfel de femei să îţi jignească familia şi îi şi mulţumeai pentru asta ?
- Nu, dar... - Am făcut-o să plătească, şoricel naiv !
Ce altceva puteam face decât s-o fac să plătească pentru vorbele ei
şi să apăr reputaţia familiei mele ?!
Dacă mă dispreţuieşti pentru că sunt dansatoare, atunci de ce
m-ai împins să fac asta ? Tu ai insistat.
Tu ai fost cea care m-a îndemnat să iau lecţii de dans. Iar acum vrei
să-mi plec capul în faţa d-nei Merdle.
Nu vreau asta, Fanny. Dar luând bijuterii de la ea părea...
Dacă ar fi după tine am muri de foame ! Ne tragi în jos, Amy.
Câteodată am impresia că vrei să ne vezi în mocirlă.
Iartă-mă, Amy ! Nu meritai vorbele astea.
- Dar am şi eu mândria mea. - Şi eu la fel, Fanny.
Bănuiesc doar că a ta se manifestă în mod diferit.
D-le Clennam, aţi venit să-l vedeţi pe d-l Dorrit ?
De fapt voiam doar să las bileţelul acesta pentru Amy.
- Dacă eşti bun să i-l dai. - Desigur.
Înainte să plecaţi, domnule,
aş putea să vă cer să-mi faceţi un serviciu...
Stă aici ore în şir, d-le Clennam.
Ore în şir.
- Pot să întreb... - Din cauza d-rei Dorrit, d-le.
I-a frânt inima când a cerut-o de soţie şi ea l-a refuzat.
Nu ştiam. Dar ei doi se cunosc de multă vreme.
Au crescut împreună, domnule. Se jucau amândoi.
El mereu a visat că într-o bună zi...
Însă fratele şi sora ei au nasul pe sus
şi îl desconsideră pe John,
iar tatăl ei se vede numai pe sine şi vrea s-o păstreze numai pentru el.
Aşa că ea s-a sacrificat şi a respins cererea în căsătorie.
- Dar credeţi că ea îl iubeşte pe fiul dvs. ? - N-a avut niciodată ochi pentru altul.
D-le Clennam, vă rog să îi vorbiţi dacă puteţi,
s-o faceţi să înţeleagă că e aici un tânăr care o iubeşte din tot sufletul.
Nu sunt sigur că aş fi persoana potrivită pentru aceasta, d-le Chivery.
Nu cred că intervenţia mea ar fi văzută cu ochi buni.
Ea vă respectă, domnule.
Dvs. aveţi grijă de ea şi de familia ei.
Ştie că îi vreţi numai binele.
Nu v-aş cere acest lucru dacă nu m-ar durea inima ca părinte.
Musafirii dvs. au sosit, domnule.
Da.
Cred că au ajuns.
Vreţi să coborâţi să-i întâmpinaţi, domnule ?
Da, desigur.
Cred că asta se cuvine să fac.
Deci acela e Merdle, nu-i aşa ?
- Nu-mi pare a fi cine ştie cine. - Ai tu impresia.
E un tip discret.
Însă are Parlamentul şi întreg oraşul la picioarele sale.
Şi Biroul de Circumscripţie.
Uite, acela e Tate Barnacle în persoană, cel care se gudură pe acolo.
D-na Merdle e o femeie atrăgătoare.
Da, într-adevăr. Are o pereche magnifică de plămâni.
Vorbesc din punctul de vedere al unui medic, desigur.
Şi e foarte dichisită.
Păi, soţul îşi permite asta.
Se spune că a câştigat o sută de mii de lire săptămâna trecută.
Eu am auzit că două sute iar cei de la trezorerie spun că patru sute !
Norocul lui.
Stimaţi domni şi doamne, prieteni şi colegi.
Înainte să servim cina, trebuie
să folosesc această ocazie pentru a-i mulţumi gazdei noastre,
I-auzi, i-auzi...
D-l Merdle, despre care se poate spune fără nicio exagerare că este
minunea secolului. Se pare că tot ce atinge se transformă în aur.
Banul este, după cum se spune, ochiul dracului.
Nu, deloc.
Uitaţi-vă împrejur !
Veţi vedea un izvor de virtute !
Virtute, prieteni !
Dintre toate bogăţiile pământului ce altceva decât banii au făcut posibil ce vedeţi ?
Banii sunt fundamentul construcţiei
marelui şi gloriosului nostru imperiu, iar gazda noastră este Marele Constructor !
Stimaţi domni şi doamne, iată gazda noastră, d-l Merdle !
D-l Merdle !
Nu mi s-a părut prea bine dispus.
Cred că oamenii ca dânsul trebuie să aibă o doză mare de autocontrol.
Fără îndoială, desigur. Dar nu cred
că este ceva în neregulă cu dânsul.
Bănuiesc că are ceva tainic pe suflet.
Dar al dracului să fiu dacă îmi pot da seama ce anume.
Se spune că aurul e o otravă.
Prostii. Poate mercurul.
Uite, nu pare a fi un om fericit.
N-aş vrea să fiu în pielea lui nici pentru toţi banii pe care îi are.
Nici eu.
Unde să vă duc, domnule ?
Trebuie să-ţi spun, Pancks, ca sunt foarte nemulţumit de munca ta de astăzi.
Mi se pare că, şi trebuie să insist în mod deosebit asupra acestui aspect,
trebuia să strângi mult mai mulţi bani.
- Nu pot... - Mult mai mulţi bani !
Nu pot să iau de unde oamenii nu au, D-le Casby.
Adevărul este că aţi stabilit o chirie pe care puţini şi-o pot permite.
Dragul meu, acest lucru
nu mă interesează. Pe mine mă interesează lucruri mai importante.
Treaba dumitale e să încasezi banii de chirie şi asta trebuie să faci.
Ia te uită,
cred că e timpul pentru pauza de ceai.
Ia te uită.
- D-ra Dorrit, nu-i aşa ? - Da, domnule.
Foarte bine.
Faceţi-vă comodă, d-ră Dorrit,
cât timp aşteptaţi.
Iată-te, draga mea, îmi pare foarte rău
că te-am făcut să aştepţi. Ai stat cu boneta pe cap
în tot acest timp ? Pentru Dumnezeu, lasă-mă să ţi-o scot, aşa !
Ia te uită ce scumpete eşti !
Dacă Arthur e atât de interesat de tine, atunci şi eu sunt.
- Spune-mi, îl cunoşti de mult ? - Nu de foarte mult timp.
L-am întâlnit pe când lucram acasă la d-na Clennam.
D-na Clennam ! Nu te îngrozeşte teribil femeia aceea ?
Pe mine mă îngrozea pe când Arthur şi cu mine ne iubeam în tinereţe, pe vremurile bune
care au apus fără speranţă, deşi o scânteie încă a rămas
şi câteodată îmi place să cred că nu e doar o scânteie !
Pot să-mi încep lucrul acum, doamnă ?
Îngeraş harnic, nu e nici cea mai mică grabă
în privinţa asta şi e mai bine să începem prin a discuta
despre prietenul nostru comun, nu-i aşa ?
Dar pot să lucrez şi să ascult în acelaşi timp.
Sincer, m-aş simţi mai bine aşa, doamnă.
Foarte bine atunci, fă ce îţi place. Uite !
Brodează-le pe margini.
Acum, unde rămăsesem ? Da, trebuie că ştii
şi sunt sigură că ştii că înainte ca eu
să-i fiu prezentată domnului F eram logodită cu Arthur Clennam.
Noi doi eram trup şi suflet, viaţa de abia începea,
era o binecuvântare şi o frenezie până când am fost despărţiţi
de soartă şi Arthur a plecat în China, iar eu am devenit soţia d-lui F.
Dar asta s-a petrecut cu mult timp în urmă, nu-i aşa ?
Nu şi pentru mine, îngeraş, nu şi pentru mine !
Pentru mine e ca şi cum s-ar fi petrecut ieri !
Să nu mă întrebi dacă îl mai iubesc sau dacă el mă mai iubeşte
sau cum se va încheia povestea asta. Să nu te miri dacă eu mă port mai rece
cu Arthur sau el pare a fi mai rece cu mine, când suntem înconjuraţi
de atâtea priviri iscoditoare.
Acum că ţi-am spus tot
şi pentru că de dragul lui Arthur îţi voi fi mereu prietenă,
draga mea, să ştii că, în numele lui Arthur, te poţi baza întotdeauna pe mine !
- Sper că nu te-am speriat. - Nu.
Tocmai mă gândeam la dumneata.
Am fost la d-na Finching în după amiaza aceasta şi ea a vorbit
foarte frumos despre dvs. Cred ca ţine foarte mult la dvs.
Câteodată vin aici să-mi limpezesc gândurile.
Îmi pare cumva atât de nedrept
să văd râul şi cerul,
să văd că totul se mişcă şi se schimbă
şi să mă întorc găsindu-l pe tata în aceaşi loc strâmt.
Duci înapoi cu dumneata prospeţimea lumii de afară.
Sunt sigur că asta îl bucură.
- Credeţi ? - Da, aşa cred, Micuţă Dorrit.
Eu...
am purtat astăzi o mică discuţie cu d-l Chivery.
A vrut să-mi vorbească despre fiul său.
- Preferam să nu o facă. - M-a rugat să-i promit că-ţi vorbesc.
Ştiu cât de încurcate sunt cărările inimii. Ştiu cum
e atunci când ezităm.
Ţin foarte mult la cineva, însă am ezitat
- Să-mi mărturisesc iubirea. - La d-na Finching ?
Nu, nu la Flora !
Nu, e o persoană mult mai tânără decât Flora.
Nu o cunoşti.
Dar nu despre mine vreau să-ţi vorbesc.
Ce vreau să îţi spun este că dacă îl iubeşti pe John Chivery,
dacă îl iubeşti din suflet, atunci
nu îţi rata şansa la fericire. Nu trebuie să te sacrifici
de dragul tatălui dumitale.
- Va fi bine îngrijit fie că te măriţi sau nu. - Opriţi-vă, vă rog.
Nu îl iubesc pe John, deşi aş vrea să-l fi iubit, mă doare să-l văd nefericit
dar nu îl pot iubi,
nu aşa cum ar trebui s-o facă o soţie.
Iar acum toţi sunt trişti
sau supăraţi pe mine.
Aş fi preferat să nu discutaţi despre asta cu d-l Chivery.
Aş fi preferat să nu discutaţi despre asta nici cu mine.
Nu vei mai auzi niciun cuvânt de la mine pe această temă,
îţi promit.
Vă mulţumesc.
Rămânem prieteni ?
Da.
Rămânem prieteni.
- Hei ! Mămico ! - Maggy !
- Ai promis să rămâi lângă tata. - Da, dar nu m-a lăsat.
Dacă el mă dă afară, trebuie să ies.
- De ce te-a dat afară ? - E secret, nu trebuie să afli.
Trebuie să-i dau două scrisori domnului Cutare. Adică dumitale.
Vino încoace, să nu vadă ea.
Am înţeles. Bine, Maggy. Mă ocup eu mai departe.
Hai, Maggy.
Mă duc acasă. La revedere.
Nu te necăji !
- Ştiu ce reprezintă aceste scrisori. - Sunt lipsite de importanţă.
Cum să fim prieteni când familia mea încearcă să profite de dumneata ? Hai, Maggy !
Mă gândesc să fiu cu ochii pe Fanny.
Să iau un bilet la spectacol, să văd ce se întâmplă pe acolo.
Aş putea chiar s-o invit la cină dacă mi se confirmă bănuielile.
O scrisoare pentru dvs., d-le Dorrit.
Da !
Foarte amabil din partea dumitale să mi-o aduci, d-le Chivery.
Da, într-adevăr, nu credeţi ?
Ba da.
Foarte frumos, foarte amabil.
Să fiu al naibii !
D-l Clennam îşi cere mii de scuze că nu poate răspunde favorabil solicitării dvs.
Ce zici de asta ? Şi mai are pretenţia că e un gentleman.
Nu e decât un om rău, de joasă speţă
şi închis ca o scoică. Asta mi-a stricat seara.
Poate că ţi-ai formulat solicitarea într-o manieră nepotrivită,
Edward ?
Nu ţi-e ruşine obrazului, Tip ?
Să scrii scrisori în care cerşeşti unui om care ţi-e aproape străin, când eşti
perfect capabil să-ţi câştigi singur pâinea ?
Nu îmi vorbi pe tonul ăsta, Amy.
De fapt tu eşti cea care ne trage în jos
scoţând nasul timid ca un şoarece şi îmbrăcându-se ca o servitoare.
Ai putea să joci un pic de teatru ca noi toţi.
Dar presupun că nu ai deloc mândrie.
Cum îndrăzneşti să-mi vorbeşti astfel !
Şi cum îndrăzneşti să insulţi un om care valorează de zece ori mai mult ca tine ?
Ai idee cine ţi-a plătit datoriile ?
Te iubesc, Tip,
dar câteodată mi-e ruşine că-mi eşti frate !
Scuză-mă, tată.
Nu-i lăsa să vadă că plângi, d-ră Dorrit, şterge-ţi lacrimile.
Dă-mi mâna.
Nu te teme, prezic viitorul.
Analizez ca să-ţi pot fi înger păzitor.
Ai o viaţă de trudă.
Dar pentru ce altceva suntem făcuţi ?
Dar ce este asta ?
Gratii de închisoare şi o familie decăzută
în nişte vremuri de restrişte, dar cine încearcă să aibă grijă de toţi ?
Tu eşti aceea !
Dar cine naiba e
dacă nu Pancks ţiganul, aici în colţ, cu ochii pe toate.
Ce caut eu aici ?
Despre ce este vorba ?
Vom trăi şi vom vedea, d-ră Dorrit.
Vei trăi şi vei vedea.
Din episoadele următoare...
O să-i dau de cap istoriei familiei Dorrit
sau o să mă dau peste cap încercând.
Aş vrea să te întreb dacă putem fi mai mult decât prieteni.
Dacă ai consimţi să-mi fii soţie.
Numele meu este Blandois.
Sfârşitul episodului 5
Traducerea şi adaptarea: Livioi