Гра престолів сезон 6, серія 4 Книжка Незнайомця (15 травня 2016)
Куди ти підеш?
На південь.
Що будеш робити?
Відігріюся.
Я був з тобою в Суворім домі.
Ми бачили, що там.
Ми знаємо, що вони йдуть.
Як ти можеш покинути нас тепер?
Я зробив усе, що міг. Ти знаєш це.
Ти присягав.
Еге, присяг життям Варті Ночі.
- І віддав життя. - „Про всі прийдешні ночі“.
Вони вбили мене, Едде! Мої брати.
І ти хочеш, щоб я після того лишився?
Вершники!
Відчиніть браму!
Смачна юшка.
Пам'ятаєш ті пироги з печінкою, що робила Стара бабця?
- З горохом і цибулею?
Ми ніколи не мали залишати Вінтерфелл.
Ти не мріяв би повернутися в той день, коли ми поїхали?
Хочеться прокричати собі: „Не їдь, дурепо!“
Хіба могли ми знати?
Я багато думала про те, яка паскуда я була до тебе.
Мені б хотілося усе те змінити.
Ми були діти.
Я була жахлива, просто визнай.
Ти часом бувала жахлива.
Я точно не був найвеселішою компанією.
Вічно супився в кутку, поки решта вас гралися.
- Пробачиш мені? - Та нічого вибачати.
- Пробач мені. - Гаразд.
Гаразд, пробачаю.
Думаєш, за тисячу років
Варта Ночі би навчилася робити добрий ель.
Куди ти підеш?
Куди ми підем?
Якщо я не нагляну за тобою,
Татків привид прийде й заб'є мене.
Куди ми підемо?
Я не лишуся тут після всього.
Нам є лиш одне місце.
Дім.
Сказати Болтонами пакуватися й геть?
Ми повернемо його в них.
Я не маю війська.
Скількох здичілих ти врятував?
Вони не прийшли сюди служити мені.
Вони зобов'язані тобі життям.
Гадаєш, вони будуть у безпеці, допоки Руз Болтон – Воєвода Півночі?
- Сансо, - Вінтерфелл – то наш дім.
Наш, і Ар'ї, і Брана і Рикона.
Хай де вони нині, він належить нашій сім'ї.
За нього треба боротися..
Я втомився боротися.
Це єдине, що я робив, відколи покинув дім.
Я вбивав братчиків Варти,
Убивав здичавілих, убивав людей, якими захоплювався.
Я повісив хлопчика молодшого за Брана.
Я бився та програв.
Якщо ми не повернемо Північ, нам ніколи не буде безпеки.
Я хочу, щоб ти допоміг мені.
Але я й сама це зроблю, якщо доведеться.
Міледі.
Сер Давос.
Ви залишитеся тут, у Чорнім замку?
Я робитиму, як накаже Джон Сноу.
Ви служите Джону Сноу тепер?
Він є обіцяним князем.
Даруйте, міледі, я думав, то був Станніс.
Що там сталося?
Була битва. Станніс програв.
А Ширін?
Що сталося з королівною?
Я бачила, що сталося.
Я бачила, як було розгромлено сили Станніса в полі.
Міледі, я – сер Давос Сіворт.
Ми вже зустрічалися.
Я була в Королівській гвардії Ренлі Баратеона.
До того, як його було вбито з допомогою кровного чаклунства.
Тепер, це минуле.
Так, це минуле.
Не означає, що я забула.
Чи пробачила.
Знаєте, він визнав це.
Хто визнав?
Станніс.
Перед тим, як я його стратила.
Оборонцю Видолу!
Стрийку Пітире!
Мілорде.
Ходи глянь.
Я пропустив твої іменини. Давай.
Сокіл!
Кречет.
Найвеличніший і найрідкісніший птах.
Коли я востаннє бачив вас, лорде Бейліш,
ви казали, що відвезете Сансу Старк до себе додому, до Палюхів.
Так і було, ясна річ.
І нещодавно, ми одержали звістку,
що її було віддано заміж за Рамзі Болтона у Вінтерфеллі.
На нашому шляху до Палюхів,
нас заскочили численні сили Болтонів.
Наче точно знали, коли саме ми їхали та кого везли.
Ви маєте мене за дурня?
Скажіть мені, лорде Ройс,
скільком людям було відомо про наші на подорож із Сансою Старк?
Я поділився ними з вами
і більш ніким.
Не зводьте наклепу на людину в її власному домі,
якщо не хочете схрестити мечі з нею.
Ваш дім – Виділ. Лорд Видолу стоїть перед нами.
Мене цікавить лише його думка.
Може кинемо його крізь Місячні двері?
Мілорде.
Мілорде, я завжди був відданий родові Арринів.
Вашому батькові, вашій матері, і тепер вам.
Ви йому вірите, дядечку Пітире?
Лорд Ройс сумлінно служив родові Арринів.
І мав славну військову кар'єру.
Якщо можемо вірити в його безперечну відданість,
він був би справним командувачем у прийдешніх війнах.
Ви можете вірити в мою безперечну відданість, мілорде.
Думаю, він заслуговує на ще один шанс. Що скажете?
Добре.
Я приніс добрі новини.
Мої друзі на Півночі кажуть, Санса втекла з Вінтерфеллу.
Припускаю, вона прямує до Чорного замку, де її брат – Лорд-Командувач.
Але вона не в безпеці там із Болтонами на хвості.
Вона моя кузина.
Нам треба їй допомогти.
Таке було й моє поривання.
Наш лорд сказав своє слово.
Збираймо лицарів Видолу.
Час уплутатися в сутичку.
Ти запрошуєш ворога до нашого міста?
Саме так.
Як казала колись одна розумна особа:
„Миримося з ворогами, а не приятелями.“
Я не мирюся з ворогами королеви.
Я вбиваю ворогів королеви.
Так, це воєнний підхід.
І чи спрацював він тут у Меерині?
Я представляю дипломатичний підхід.
Наша королева пробувала домовитися з Господарями,
а вони спробували вбити її.
Ми цілком свідомі цього, входячи в ці перемовини.
Повірте, мій недавній досвід із рабством
дав мені урок про страхіття цього інституту.
Скільки днів ти був невільником?
Досить довго, щоб знати.
Не досить довго, щоб розуміти.
Я купив цього карлика за один золотий.
І якимсь чином, ти досяг вершини Великої піраміди Меерина.
Це вражає найвищим чином.
А ви тепер говорите від Добрих Господарів Астапора.
За переміни в долі.
Ми прийшли зустрітися з королевою,
натомість нас зустрічає карлик і євнух.
Зробімо просто, добре? Скажіть, чого ви хочете.
Хочемо, щоб ви залишили Затоку рабовласників.
Взяли своїх зміїв і найманців і пішли.
Королева Денерис не залишиться в Меерині назавжди.
Її шлях лежить на захід.
Коли ми бачилися востаннє, я пропонував їй кораблі,
щоб вона повернулася до Вестероса, де її дім. Вона відмовилася.
Вона відмовилася, бо сотні тисяч
чоловіків, жінок і дітей досі живуть у путах.
Як і було від світанку часів.
- Та більше ні. - Гадаєш, тепер ти вільний чоловік?
Ти виконуєш накази.
Просто того, що твій господар має срібне волосся та цицьки
не значить, що вона не господар.
Друзі, друзі, друзі, прошу.
Завжди були ті, хто мали статки й владу, і ті, хто не мали нічого.
Так влаштовано світ.
Я не прийшов, щоб змінити як влаштовано світ.
Рабство – це те, як влаштовано наш світ.
Вам не потрібні невільники, щоб заробляти.
У Вестеросі не було невільників сотні років,
а я зростав у більшому багатстві від вас усіх.
Але королева визнає, що схибила,
скасувавши рабство,
без підготовки нової системи на заміну.
Отож, пропозиція королеви така:
рабство ніколи не повернеться в Меерин,
але вона дасть іншим містам Затоки рабовласників
час на підлаштування до нового порядку.
Що це означає?
Замість скасування рабства за одну ніч,
ми дамо вам сім років, щоб покінчити з практикою.
Рабовласникам буде відшкодовано
збитки за чесну ціну, звісно.
В обмін на це, ви припините підтримувати Синів Гарпії.
Ми не підтримуємо Синів Гарпії.
Так, так, але ви однаково припините.
Сподіваюся, ви приймете цю угоду, друзі.
Кращої ви не отримаєте.
Пливімо на хвилі свободи, замість тонути під нею.
І як прощальний дарунок шановним гостям...
Дайте свободі шанс.
Можливо, вона на смак анітрохи не гірша за те, що було.
Друзі!
Велетенський перепрошую...
...ви чекали настільки гладку час.
Мабуть, краще я перекладатиму.
Ми знаємо загальну мову.
- Чудово. - Ви зустрічалися з рабовласниками сьогодні.
Так.
Наші брати й сестри гинули, борючись із цією нечистю.
Тепер ви запрошуєте їх до нас у місто та п'єте з ними вино.
Припускаю, цю кімнату збудували, щоб владці могли залякувати підвладних.
Та я не владця.
Не Руйнівник кайданів.
Не Неспалений.
І однозначно не Мати зміїв.
Ти тут чужинець.
Чому ти представляєш Меерин у переговорах з нашими ворогами?
Тому що наша королева обрала мене своїм радником.
Допоки вона повернеться зі своєї подорожі--
Коли вона повернеться?
Невдовзі. Даю слово.
Ми вас не знаємо. Ми вам не довіряємо. Ми знаємо Торґо Нудо.
Ми боролися з ним проти Господарів. Ми довіряємо йому.
Саме тому Сірий хробак узяв участь у переговорах.
Як ватажок Бездоганних, він знає, як здолати рабовласників,
і коли час для миру.
Ви уклали мир із рабовласниками?
Ми поставили їм умови.
А ти, Сірий хробаче?
Ти хочеш пити вино з цими людьми?
Тими, що вирвали нас із рук матерів, щоб продати на торгу як худобу?
Я вояк, а не політик.
Але якщо є шанс на мир --
справедливий мир --
його треба взяти.
Міссандей,
ти знаєш, що вони, ці люди. Як ти можеш їм вірити?
Я не вірю їм. Я ніколи не віритиму їм.
Але, як сказав один мудрець,
„Миримося з ворогами, а не приятелями.“
- Не використовуй мене на свої брехні. - Ці люди поважають тебе.
Вони поважають мене, бо знають хто я.
- Вони знають, що я вірний. - Я теж знаю.
Я вірний королеві, не тобі.
Якщо ти зрадиш її працю, ти мій ворог.
Я не зраджую її працю. Я намагаюся врятувати її місто.
Ти пообіцяв рабовласникам, що дозволиш лишити рабство.
Ненадовго.
Сім років – не недовго для невільника.
Твоя правда.
Рабство є жахіттям, якому треба миттю покласти край.
Війна є жахіттям, якому треба миттю покласти край.
На сьогодні, я не можу зробити обидві речі.
Ти помиляєшся, довіряючи цим людям.
Я не довіряю Господарям. Довіряю їхнім інтересам.
Вони вірогідні, якщо переконані, що співпрацювати є в їхньому інтересі.
Ти їх не знаєш. Ти їх не розумієш.
Ми не люди в їхніх очах.
Вони дивляться на мене і бачать зброю.
Вони дивляться на неї і бачать повію.
Вони дивляться на мене і бачать спотворене мале чудовисько.
Їхня погорда – це їхня слабкість.
Вони щоразу нас будуть недооцінювати, а ми скористаємося цим собі на користь.
Ти не скористаєшся ними.
Вони будуть користуватися тобою. Як вони завжди роблять.
Усе гаразд?
Чого б тобі не сісти передихнути?
Я в порядку.
Не думаю, що ти зміг би осідлати дракона.
Двадцять років тому, може.
- Що? - Наша королева,
Вона необуздана. Хай її розмір не вводить в оману.
І мені непросто, а я ж молодий.
А ти... Не думаю, що твоє серце б витримало.
Мабуть злить, що наша королева обрала мене.
Засмучує. Ти її швидко розчаруєш і вона забуде про тебе.
Ми всі її швидко розчаруємо.
Ми потрібні один одному. Коли більше не будемо потрібні--
О, я не хочу битися з тобою, Джоро-Андале.
Що я можу виграти?
Переможу, то буду гімнюком, що вбив старого чолов'ягу.
Програю, то буду гімнюком убитим старим чолов'ягою.
Тобі мало давали прочухана в дитинстві, чи не так?
Анітрохи.
Дорога проходить через Кінські Ворота, вони називають це шляхом богів.
Східний ринок, Західний ринок.
По смерті хала Дроґо вона мала прийти сюди та долучитися до Дош Халін,
удовиць померлих халів.
Її тримають там, у храмі Дош Халін.
Що ти робиш?
Заборонено носити зброю в священному місті.
Не заборонено вкрадатися до їхнього міста та викрадати їхню халісі?
Якщо нас помітять і ми будемо без зброї,
скажемо, що купці та йдемо на Західний ринок.
Але якщо побачать зброю...
Ти просиш собаку віддати свої зуби.
Їх там сто тисяч унизу. Нам не пробитися.
Дочекаємося смерку та знайдемо її.
Я дуже прив'язаний до цього ножа.
Не хвилюйся. Я не торкався тебе.
Знаєш?..
Я знаю, що буде.
Я зроблю сам.
Я мав народитися дотракійцем.
Ходім.
Мої друзі...
Ми відійшли від Західного ринку та загубилися.
Можете показати нам дорогу назад?
Що ви продаєте?
Вино.
Підходьте завтра до мого прилавка,
я вам дам найліпшого арборського.
Ви не купці.
Поклич інших.
Казав тобі, дуже прив'язаний до цього ножа.
Ти в порядку?
Якщо знайдуть тіло з ножовим пораненням, ціле місто розшукуватиме нас.
Деякі з них вважають, що дотракійцям не варто мішатися з чужоземцями.
То дурні старі жінки. Вони не розуміють, що ми завжди розбавляли свою кров.
Ось Лазарин.
Її хал знайшов її, коли вона ховалася у криниці, після того, як він спалив її село.
Скільки тобі тоді було?
Дванадцять.
Рік потому, вона принесла своєму халові дочку. Як він виявив своє щастя?
Зламав мені ребра.
Ми тут не королеви, проте хали покладаються на нашу мудрість.
Наше життя має значення.
Це більше ніж має більшість.
Коли хали зійдуться завтра на Халар Вежвен, сподіваюся, вони дозволять дожити то
Інші варіанти не такі приємні.
Мені треба справити потребу.
Втекти від дотракійців неможливо.
Ти це знаєш.
Я ніколи не тікатиму від дотракійців.
Проведи її.
Мені було треба на свіже повітря.
Ці старі тхнуть.
Правда.
Ти, певно, була зовсім мала, коли твій хал помер.
Шістнадцять.
Шкода, що не сконав раніш.
Так, шкода.
Це правда. що ти маєш трьох зміїв?
І вони дишуть вогнем?
Так.
Ти б хотіла їх колись побачити?
Я – Дош Халін.
Я не можу ніколи залишати Ваес-Дотрак, доки не злечу димом вогнища в свій останні
- Ні! Не чіпай її. - Вона нас викаже.
Треба швидко йти.
Ми ніколи не виберемося з Ваес-Дотрака живі.
Можемо лише спробувати.
Ні.
Можемо зробити більше.
І ви мені допоможете.
І ти...
Довірся мені, халісі.
Не викажи.
Якби я зараз тебе відпустив, куди б ти пішла?
- Чого б шукала?
Я пішла б до свого брата,
чоловіка, родини.
Авжеж, але для тебе це означає виглядати гроші, наряди, владу.
Виглядати родину – це виглядати гріх.
Я не хочу на тебе наговорювати.
Я також шукав тих речей.
Нехтуючи інші речі.
Мій батько був чоботар.
Коли він помер, я був молодий, і крамниця відійшла мені.
Він був простий чоловік і робив прості чоботи.
Але я зрозумів, що більше роботи я вкладаю в свої чоботи,
то більше людей їх хочуть.
Якісна шкіра, оздоблення, візерунки та час.
Час передусім.
Десятки годин на одну пару.
Якість вимагаю часу.
Так.
Напевно, ти носила на собі рік чийогось життя.
Вельможні любили взувати свої ноги в мій час
і добре платили за привілей.
Я використовував їхні гроші, щоб і собі купити смаку їхнього життя.
Щоразу як я балував себе,
я відчував, немов здіймаюся до чогось кращого.
Й одного дня ви йшли через кладовище
й усвідомили, що це все даремно,
і вирушили праведною стежкою.
„Книжка Незнайомця“, вірш 25.
Ви знаєте „П'ятикінчасту Зірку.“
Септа Унелла читає мені. На мене.
Так, так, вона полюбляє читати на людей.
Близько.
Але то було не кладовище.
То було свято.
Я купив старого доброго вина і гарненьких дівчат,
і запросив своїх приятелів, розділити все зі мною.
Ділилися вином і дівчатами, і скоро ми одурманіли.
Я став перед світанок. Ледь стояв на ногах.
Усі решта ще спали на диванах або підлозі, навалені купами поруч зі своїм ошатни?
Переді мною лежала оголена правда їхніх тіл.
З-під ладану й парфумів було чутно їхній запах,
як і дорогу їжу, що почала псуватися.
І я побачив у цілковитій ясності.
Побачив, які мої гріхи.
Золото, що мав, вино, що пив, жінки, що використав,
моє невпинне зусилля зберегти позицію.
Це все було частиною історії.
Історії, про те, хто я, що я сам собі розказував.
Збірка брехонь, які які зникають на світлі.
Люди, вія яких я намагався піднестися,
жебраки на вулицях,
бідняки,
вони були ближчі до істини, ніж мені колись випадало.
І що ви зробили?
Я зібрався й пішов шукати їх.
Навіть не вдягнув .
Вийшов за двері і ніколи не повернувся.
Ходімо, побачимося з ним.
- Ким? - Вашим братом.
Лорасе,
Слухай мене.
Ти маєш лишатися сильним.
Я не можу лишатися сильним.
Я ніколи не був сильний.
Ти сильний.
Ти – майбутнє нашого дому,
майбутнє нашої родини.
- Мені байдуже до цього. - Ш-шш!
Ти-- ти вже казав їм?
Що тобі байдуже?
Я просто хочу це спинити.
Допоможи.
Вони хочуть, щоб я тобі допомогла.
Хочуть, щоб я допомогла тебе знищити.
Тому він дав мені побачити тебе. Я впевнена.
І якщо хтось із нас дасть їм те, що вони хочуть – вони виграли.
Дай їм виграти.
Просто спини це.
Будь ласка.
Добре.
Так можна відвернути катастрофу із нашим великим клопотом,
Найвищим горобцем.
Я давав раду з фанатиками всякого штибу, Ваша Милосте.
Найголовніше, не дати їм почати..
Вас оточують вороги зсередини й ззовні.
Що ви тут робите?
Я даю пораду королеві, стосовно нинішнього становища.
Йдіть.
Я – член малої ради.
Король--
Це засідання малої ради?
Очевидно, що ні.
Я тут, щоби позичити своєї мудрості та підтримки.
Дякую за вашу раду, великий мейстре.
Натепер, це все.
Ваша Милосте.
Я пропустила останні кілька засідань малої ради,
тож хотіла обговорити з тобою кілька речей.
Я думав про Найвищого Горобця.
Як і всі ми, на жаль.
Треба бути обережними в поводжені з цим чоловіком.
Щоб запобігти подальшому загостренню речей.
Не можна його провокувати.
Він має Марджері. Не можна піддати її ризикові.
- Він небезпечний. - Глянь на мене.
Що вони зробили зі мною?
З матір'ю короля?
Усе гаразд.
Було, та минуло.
І звісно, безпека Марджері першорядна.
Вона не подобається тобі, чи не так?
Подобається чи ні, нині цілком неважливо.
Марджері – королева.
Королеви мають викликати повагу. Королі ще більшу.
Не лише заради самих себе, а й заради всіх.
Найвищий Горобець не шанує ані королів, ані королев.
Не шанує нічого в цьому світі.
Йому нема користі з речей цього світу.
Він хоче збити їх, і замінити чим?
Фантазіями.
Жебраками на вилицях.
Нічим.
Нічим...
я дещо хочу тобі сказати.
Що сказав мені Найвищий Горобець.
Ти говорив з ним?
Я пообіцяв, що нікому не скажу. Якщо він дізнається, що я--
Це б порушило довіру, що він сприйме серйозно з огляду на його постійне базіканн?
Я твоя мати.
Мені ти завжди можеш довіряти.
Малу раду було відкладено за наказом короля.
Я гадала ми цілком ясно висловилися першого разу.
Вас не чекають.
Ви якось казали про повагу до нашого батька,
адже він розумів доконечність співпраці з суперниками.
Моя люба, тебе було позбавлено гідності й авторитету,
публічно посоромлено та заперто в Червоній Твердині.
З чим лишилося співпрацювати?
Серсі – мати короля.
Вона має цілковиту довіру короля.
Король регулярно розмовляв із Найвищим Горобцем про королеву Марджері й сера Ло
Найвищий Горобець прибрав собі владу, знаючи, що будемо лаштувати чвари між собо
Так і сталося. Привітаймо нас.
Тепер майбутнє Семи королівств у його брудних простацьких руках.
За кілька днів буде суд наді мною.
Але перед тим, королева Марджері зробить свою ходу спокути.
Так, Марджері покається на очах у добрих людей цього міста.
О, ні.
Цього не може статися.
Це не станеться.
Згодна.
Ви маєте друге найбільше військо у Вестеросі.
Ви приведете його до міста та зупините приниження королеви Марджері до його поч?
і вона повернеться під опіку Корони.
Король наказав мені не робити жодних кроків супроти Найвищого Горобця
чи його міліції, побоюючись за безпеку королеви.
І ви не робитимете ані кроку.
Коли прийде військо Тайреллів, ви не боронитимете.
Це було явно заборонено?
Ні. Але якщо король закличе--
Усе завершиться раніше, ніж хтось зможе закликати вас до чогось.
Коли Найвищий Горобець опиниться під вартою, чи краще мертвий,
а Марджері повернеться до Томмена,
думаєте розв'язка не влаштує короля?
Ви ненавидите цих фанатиків не менше за нас.
Вас жахає те, що вони зробили з вашим сином.
Ви хочете повернути Лансела?
Чи зреклися його назавжди?
Авжеж, я хочу його повернути.
Тоді станьте осторонь і дайте знищити тих, хто відняв його у вас.
Якщо щось піде не за планом, то горобці мають чимало друзів у місті.
Буде громадянська війна. Багато загине.
Багато загине, хай що ми зробимо.
Краще вони, ніж ми.
Мені сказали, що ти вдома і я не повіри?
„Теон Ґрейджой?“ – я мовила.
„Він мертвий.
Він мертвий уже дуже давно.“
Він пустив тебе?
Я втік.
Я не чую тебе.
Я втік.
Глянь на мене.
Люди загинули, намагаючись врятувати тебе.
Добрі люди.
Мої люди.
Пробач.
Ти був мій брат.
Ти був розбещений малий негідник, але мій брат
і я ризикнула всім заради тебе,
а ти зрадив мене.
Я знаю. Я знаю, пробач.
Годі повторювати це.
Він зламав мене.
Він зламав мене на тисячу шматочків.
- Я знаю. - Не знаєш.
Він надіслав нам один із тих шматочків.
Тому я й прийшла по тебе.
Чому ти прийшов сюди?
Куди ще я міг піти?
Ти почув, що батько помер, і думав претендувати на корону?
Ні, ні, я почув про його смерть, лише коли причалив.
Ти випадково з'явився на Пайку просто перед Королівською радою?
Я не знав.
Думаєш, хоч один залізнорідний хоче такого короля, після того, що ти зробив?
Я не хочу бути королем.
Чого ти хочеш?
Я мав послухатися тебе. Тільки ти одна--
Це вже не має значення. Припини плакати.
Глянь на мене.
Скажи, чого ти хочеш.
Ти маєш правити Залізними островами.
Дозволь допомогти тобі.
Вони тебе гарно вимили.
Знаєш, хто я?
Лорд.
Так.
Лорд.
Бачила мої знамена?
Обдерта людина.
Це тебе взагалі бентежить?
Ти їси їх опісля?
Ні.
Тоді я бачила гірше.
Ти служила Старкам?
Еге. Вони закували мене та приклали лезо до горла, тож я служила їм.
Старки пішли вже давно,
а ти продовжувала оберігати Рикона.
Він мав би високу ціну для правильного покупця.
Я довго служила його родині.
Не одержувала плати.
На мій погляд, мені винні.
Хай там як, а Рикон уже не твій на продаж.
Він мій.
Тож для чого мені потрібна ти?
Я можу дати тобі те, чого хочеш.
А ти певна, що знаєш, що це?
Те саме, чого хочуть усі.
І коли дуже хочуть, то спершу викупують.
Ти добре балакаєш.
Мені подобається.
Значно краще балакаєш, ніж Теон Ґрейджой.
Справді?
Довелося багато з ним попрацювати, щоб він заговорив.
Але заговорив.
Усі зрештою.
Він розказав мені все.
Про маленьких Старків,
хто допомогла їм утекти,
і як вона це зробила.
Відчиніть браму!
Перепрошую за їжу.
Нею ми не знані.
Все нормально. Є важливіші речі.
Лист для вас, Лорде-Командувачу.
Я більше не Лорд-Командувач.
„Зрадникові й байстрюку Джону Сноу.
Ти пустив тисячі здичілих через Стіну.
Зрадив власний рід.
Ти зрадив Північ.
Вінтерфелл – мій, байстрюче. Прийди і побач.
Твій брат Рикон у мене в темниці.
Шкура його страхововка у мене на підлозі.
Прийди і побач. Я хочу свою наречену назад.
Відправ її мені, байстрюче,
і я не буду тривожити тебе й твоїх здичілих любчиків.
Не поверни її та я рушу на північ і зарубаю
кожного дикого чоловіка, жінку та дитя, що під твоїм заступництвом.
Ти дивитимешся як я обдеру їх живцем.
Ти--“
Продовжуй.
Далі більше того самого.
„Ти дивитимешся як мої солдати по черзі ґвалтуватимуть твою сестру.
Ти дивитимешся, як мої пси
пожиратимуть твого біснуватого братика.
А тоді я вичерпаю ложкою твої очі з очниць і дам довершити решту своїм псам.
Прийди і обач. Рамзі Болтон, лорд Вінтерфеллу
та Воєвода Півночі.“
Лорд Вінтерфеллу та Воєвода Півночі.
Його батько мертвий.
Рамзі вбив його.
- І тепер в нього Рикон. - Нам це ще не відомо.
Відомо.
Скільки людей він має в своїй армії?
Я чула, він казав, п'ять тисяч,
коли говорив про виступ проти Станніса.
Скільки ти маєш?
Таких, що можуть рушити в битву?
Дві тисячі.
Решта – діти й старі.
Ти – син останнього справжнього Воєводи Півночі.
Північні роди віддані. Вони битимуться за тебе, якщо ти попросиш.
Монстр відібрав наш дім і нашого брата.
Ми повинні повернутися до Вінтерфеллу і врятувати їх.
Заборонено проливати кров у священному місті.
Заборонено носити зброю у священному місті.
Щоб не проливати крові!
Ну... завжди є трохи крові.
Хтось розтрощив йому голову каменем.
Аґґо був у моєму халасарі.
Він добре мені служив.
Йому розбили голову каменем.
До біса Аґґо.
Приведіть вдову Дроґо.
Яке нам до неї діло? До цієї коротунки.
Мені подобається.
Біліша від молока.
Хотів би взнати яка є халісі на смак.
Добре. Можеш відсмоктати мені.
Їй місце з Дош Халін.
Мудрі Господарі Юнкая хочуть її.
Пропонують десяток тисяч коней натомість.
Що дорожче,
одне рожеве дівча чи десять тисяч коней?
До біса тих Мудрих Господарів з їхніми парфумованими сраками.
Я сам заберу їхніх коней.
Не хочете почути, що я думаю?
Ти радше підеш у рабство?
Чи може хочеш показати Ралко, яка ти на смак?
Ні.
Я не бажаю ні того, ні іншого.
Нам однаково, чого ти хочеш.
Це – храм Дош Халін.
Ти не маєш тут голосу,
якщо ти не Дош Халін.
Я знаю, де я. Я вже бувала тут.
Тут Дош Халін оголосила моє дитя, Тим, що осідлає світ.
І що трапилося?
Ти довірилася відьмі, як дурепа.
Твоє дитя мертве через тебе.
І хал Дроґо теж.
Тут Дроґо пообіцяв відвести свій халасар на захід, до краю світу.
Об'їздити дерев'яні коні за Чорним солоним морем, як жоден хал до нього.
Обіцяв убивати людей у їхньому залізному одязі та знести їхні кам'яні будівлі.
Він присягнувся мені перед Матір'ю Гір.
І тобі стало дурості повірити йому.
І тут-таки, тепер, які великі справи обговорюють Великі хали?
Яке маленьке село будете плюндрувати,
скількох дівчат будете єбати, скільки коней вимагати в пожертву.
Ви дрібні.
Ніхто з вас не гідний очолювати дотракійців.
Я гідна.
Тож я і очолю.
Ясно.
Дош Халін тобі не буде.
Замість того, братимемо тебе по черзі.
А тоді наші кровоїздці братимуть тебе.
І якщо від тебе щось залишиться,
дамо чергу й своїм коням.
Скажена курво!
Ти справді думала, що ми будемо тобі прислужувати?
Не будете.
Ви помрете.