Poate te găseşti trăind într-o seră
Şi nu te vei simţi acasă în propria-ţi casă
Şi poate vei căuta după maşină
Şi poate vei rămâne fără casă
Fără o soţie frumoasă
Şi te vei întreba
Cum am ajuns aici?
La fel ca-ntotdeauna
Bun venit în Hyatt Jeddah.
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro
Am nevoie să fii în formă, Alan.
Amândoi ştim că ai primit slujba asta datorită relaţiei tale cu nepotul regelui.
Eşti la conducerea unei înţelegeri ce-i esenţiale pentru companie,
ceea ce-o face mult mai esenţială pentru tine.
Dar tu ai mai multe întrebări decât răspunsuri.
Şi asta mă îngrijorează.
Sunt întrebări nerăspunse pentru că n-am fost în Arabia Saudită.
N-am de unde să ştiu cum e acolo şi nici ce-i în capul regelui.
Ai fost pe margine mult timp, Alan.
Nu eşti la Schwinn acum.
Nu mai vinzi biciclete copiilor.
Aşa că vreau să ştiu că eşti în formă şi că vei încheia vânzarea.
Vorbim de vânzări.
Faci estimări. Şi-ţi faci planuri.
Dar când ajungi acolo totul se schimbă.
Dar tot faci vânzarea până la urmă.
Ştiu, îmi pare rău. Am ajuns târziu aseară şi-am uitat să-mi pun alarma.
Nu-ţi fă griji, doar ce ne instalăm.
Aşteaptă. Ştiţi cum poate Alan să ajungă aici?
Poate închiria o maşină.
- Poţi închiria o maşină, Alan? - Mă voi descurca.
- Recepţia. - Alan Clay aici. Cu cine vorbesc?
- Numele meu e Edward, dle. - Edward. De unde eşti, Edward?
- Din Jakarta, Indonezia, dle. - Jakarta!
Indonezia. Edward, ce zici dacă închiriez o maşină prin intermediul hotelului?
- Ai carnet de şofer european? - Nu, nu am.
Atunci, nu, nu cred că-i posibil.
- Aş putea angaja o maşină cu-n şofer? - Încotro?
Metropola Regelui de Economie şi Schimb.
Neaţa.
Scuză-mă.
- Tu eşti Alan Clay? - Tu eşti şoferul?
Şofer, ghid, erou. Yousef.
Nu, nu. Nu sunt şofer. Treci în faţă.
Am apă, dacă doreşti.
Ne va duce maşina unde trebuie?
Merg cu ea în Riyadh tot timpul.
Nu mă dezamăgeşte niciodată.
Un moment.
- Totul e în regulă? - Da.
Am deconectat motorul înainte să merg în hol.
- De ce? - Să mă asigur că nu-l rezolvă nimeni.
- Adică să nu-l fure? - Nu, să nu explodeze.
Nu. Nu-i legat de terorism.
Doar că o persoană crede că mă culc cu soţia lui.
Poate încearca să mă omoare.
Pornim.
- Sunt într-o maşină ce-ar putea exploda? - Nu.
Nu ai de ce să te temi. Nu cred că ştie cum să facă asta.
Nu-i un dur, e doar bogat.
Ar fi posibil doar dacă ar angaja pe cineva.
Dacă erai un bărbat bogat, ai pune pe cineva să aranjeze maşina
omului ce i-o trage soţiei tale?
Băga-mi-aş. Acum m-ai speriat.
Oricum, Alan? De unde eşti?
- Boston. - Da, Boston.
Am fost în Alabama. Un an de facultate.
- Ai studiat în Alabama? - Da.
De ce Alabama?
Pentru c-am fost singurul arab pe-o rază de 1.610 km?
Am avut bursă un an în Birmingham.
- Birmingham? - Da.
Îmi place Birmingham.
Ţi-e foame? Vrei să mănânci ceva?
Vrei să oprim la un restaurant? Doar ce ne-am urcat în maşină.
- Am putea merge în vechiul oraş. - Nu, mă grăbesc, îţi aminteşti?
Te grăbeşti? Nu mi-au spus asta.
Ar trebui să mergem pe aici dacă te grăbeşti.
- Îţi place Chicago? - Numai când e vară.
Mă refer la formaţie.
- Cat de lungă-i cursa? - Spre MRES?
- Ce? - Metropola Regelui de Economie şi Schimb.
- Îi spunem MRES. - Da, spre MRES.
Acolo mergem?
Glumeam. Cam o oră.
- La ce oră ar trebui să fii acolo? - La opt, opt jumate.
Vei fi acolo la prânz.
Vrei o gumă? Nu?
Ştii ce? Nu-mi place Chicago.
Bine. Să vedem ce mai avem.
- De ce mergi în MRES? - Din cauza muncii.
- Lucrezi în construcţii? - Nu, în IT.
IT. Dar nu se petrece nimic acolo.
- Nu încă. - Niciodată.
Eu mi-am dat silinţa. Acum ţin doar prezentarea.
- Cu toată viteza înainte. - Bine. O să vezi tu.
Mătură nisip în deşert.
Cred că nu-s oamenii de la uniune.
Nu avem oameni de la uniune aici. Avem filipinezi în schimb.
- Dl Clay? - Da.
Te-am aşteptat. Sunt Sayed.
Sayed.
Pacea fie cu tine.
Îmi pare rău să aud c-ai pierdut naveta.
Am înţeles că hotelul a avut probleme cu trezirea.
- Îmi pare rău c-am întârziat. - Regele nu va fi aici astăzi.
Tardivitatea ta este neimportantă.
Echipa Relyand e undeva pe aici?
Nu, sunt în zona de prezentare.
- Urmează-mă. Suc? - Mulţumesc.
Dle Clay, lasă-mă să-ţi prezint visul majestăţii sale.
Aici suntem în acest moment.
Şi ăsta-i oraşul în anul 2025.
O capacitate de 1.5 milioane.
Portul este aici.
Oraşul industrial.
Universitatea.
Centrul de afaceri.
Viaţa şi parcul de recreere.
Foarte impresionant.
Trebuie să merg.
Poftim, în caz că adormi din nou.
Cu toată viteza înainte!
Ne vedem la ora 15:00. În clădirea principală.
Întrebă după Karim Al-Ahmad. E contactul tău primar.
- Echipa mea e acolo? - Da.
- Într-un cort? - Da. Vei găsi totul acolo.
Uite-l.
- Cayley. Brad. Mă bucur să vă văd. - Alan.
- Rachel. - Bun venit.
- Cum sunteţi? - Bine, dar nu avem semnal Wi-fi.
Doar unul foarte slab de la marea pagodă.
Mă refer la clădirea cu birouri.
- Ai întrebat pe cineva? - Ne-am gândit să te aşteptăm.
Am încercat să-i dăm email lui Karim.
Karim Al-Ahmad. Am o întâlnire cu el la 15:00.
- Minunat. - Şi e foarte curând.
Da, nu va merge.
- Dar dacă regele va veni astăzi? - Nu va veni.
Mi s-a spus că nu vine.
- Bun. - L-ai mai întâlnit înainte.
Pe rege? Nu. I-am întâlnit doar nepotul.
Şi-a fost acum mulţi ani.
- A fost un prinţ? - Da. A fost.
Şi încă e.
Cum îi spui unui peşte cu un singur ochi?
- Nu ştiu. - Fşhşhşh.
Oricum, regele nu vine astăzi. Aşa că vă puteţi relaxa.
N-ar trebui să sunăm la sediu şi să-i anunţăm
că condiţiile de aici nu sunt bune?
Nu, Brad, ar trebui să aşteptăm până vorbesc cu Karim Al-Ahmad.
Ştii de ce nu suntem în clădire?
Poate că toţi vânzătorii sunt aici. Şi poate că suntem primi.
E cam ciudat să fii de la Relyand şi să fii aici.
E un oraş nou-nouţ.
E un teritoriu necercetat. Şi noi suntem deschizătorii de drumuri.
Unde ar trebui să mâncăm?
Vă rog! Suntem în regatul Arabiei Saudite.
Cu deşert, cămile, şeici şi corturi!
Dumnezeule! Eşti bine?
Da. Nu ştii? Mă pot omorî doar cu-n glonţ de aur.
Glonţ de aur, v-aţi prins? E "Lawrence din Arabia?"
Cine?
- Cum te numeşti? - Numele meu este Maha.
Maha. Minunat. De unde eşti?
Numele meu e Alan Clay.
Sunt cu Grupul Relyand.
Am o programare la ora 15:00 să vorbesc cu dl Karim Al-Ahmad.
Îmi pare rău să spun asta dar e blocat în Jeddah.
Nu va fi aici astăzi.
- E blocat în Jeddah? - Da, dle.
Dar a spus că va fi aici mâine toată ziua şi vă puteţi întâlni atunci la orice oră.
Bine, dar sunt cu Grupul Relyand şi suntem acolo în cort.
Avem semnal Wi-Fi foarte prost, ceea ce-i primordial pentru prezentare.
Cred că dl Al-Ahmad poate vorbi despre toate astea.
- El se ocupă de vânzătorii din cort. - Am înţeles.
Şi mâine la orice oră va fi în regulă. Se va rezolva totul, sunt sigură.
Bine. Mulţumesc, Maha.
Nu ştii cum să plăteşti pentru facultate? Vinde casa.
Cât de mult durează să vinzi naibii casa?
- Ruby, nu pot schimba casa... - Prostii!
Doar vinde-o, pentru Dumnezeu.
Apoi plăteşte educaţia fiicei tale. Facultatea e treaba ta.
- Bune venit în Hyatt Jeddah. - Noapte bună. Ne vedem dimineaţă.
Alan. Eric Randall la telefon.
- Minunat. - Cum adică n-a apărut?
A rămas blocat în Jeddah.
Mâine mă văd cu el, dar vom fi bine, sunt sigur.
Nu uita să mă suni imediat după întâlnire.
- Mike Winston pe cealaltă linie. - Fă-mi legătura.
Kitty.
Tată. Sper că eşti bine.
E cald acolo? E mult praf?
A fost o glumă. Sunt glumeaţă.
Totul e bine aici. De fapt nu chiar totul.
M-a sunat mama aseară
şi-a vrut să facă ceea ce face mereu...
te învinuieşte pentru orice.
Dar nu mă deranjează că stau pe margine un semestru sau două.
Îmi pare foarte rău, Kitty.
De fapt îmi cade bine.
Tată. E în regulă.
Pot folosi pauza să fac nişte bani. Sunt bună la ce fac.
Da, dar nu te obişnui. Vei merge la facultate.
Ascultă, tată. Am încredere în tine. N-o asculta pe mama.
Spune că, "Ce face în deşert? Problemele lui sunt aici."
I-am spus că ştii ce faci.
Şi apoi se ia de mine că-ţi ţin partea.
Spune că sunt ca tine, nu văd imaginea de ansamblu, n-am ambiţie.
Porcăriile obişnuite.
Poate îi demonstrezi contrariul, tată.
Demonstrează-i contrariul.
- Recepţia. - Alan Clay aici.
E posibil să fac rost de-o bere sau ceva?
Îmi pare rău, dle, dar consumul de alcool este interzis în regatul Arabiei Saudite.
Da, desigur.
- Dar o Cola dietetică? - Pepsi dietetic?
Sigur. Mersi.
Tată. Sunt Alan.
Alan? Suni de parcă eşti pe lună.
Nu, sunt în Arabia Saudită.
Ce faci acolo?
E destul de interesant, tată.
Sunt cu Grupul Relyand, instalăm un sistem IT nou pentru rege.
Avem acest echipament de teleconferinţă remarcabil şi-l prezentăm regelui.
E o întâlnire holografică tridimensională...
Ştii la ce mă uit, Alan?
Nu, la ce te uiţi?
Mă uit la cum un pod gigant din Oakland, California,
e construit în China.
Îţi vine să crezi?
Ne construiesc podurile.
Trebuie să spun, Alan, când ai dus Schwinn în China
împreună cu 900 de oameni, am putut vedea finalul.
Are logică dacă eşti un director însetat
şi tot ce vezi e propriul câştig.
Natura bestiei.
Dar podurile? Nu m-am aşteptat la asta.
Doamne, şi tu eşti în Arabia Saudită...
- Tată, te întrerupi. - Vânzând holograme faraonilor!
- Mă auzi, tata? Te întrerupi. - E nevoie de...
Băga-mi-aş.
Fir-ar să fie.
- Am pierdut naveta din nou. - Dar e ziua mea liberă.
Glumesc. Sunt disponibil.
- Cat timp îţi trebuie? - 17 minute.
Să fie 23.
Ai fost în hol pentru cinci minute?
Ce fel de bombă ar fi putut instala cineva în cinci minute?
De unde să ştiu? Mă uit la aceleaşi seriale ca tine.
- Eşti gata? - Nu fă să fie mai dramatic.
- Îţi place de Electric Light Orchestra? - Da.
Aia-i moscheea ce-o văd de la balcon.
A fost ceva interesant ieri.
- Au fost mulţi oameni. - Da, acolo fac execuţiile.
Afară, în public?
Da.
- Vrei să ne întoarcem să vedem ce e? - Nu! Nu.
- Te superi? - Deloc.
Bună dimineaţa.
- Avem semnal Wi-Fi bun? - Nu.
Bine.
- Maha, ce se petrece? - Poftim?
- E dl Karim Al-Ahmad aici? - Din păcate nu.
- E în Riyadh astăzi. - M-ai asigurat că-i aici astăzi.
Ştiu, dar planurile sale s-au schimbat. Îmi pare foarte rău.
Să te întreb ceva, Maha.
Eşti sigură că nu pot vorbi cu cineva despre prezentare?
Din păcate nu. Dl Al-Ahmad e contactul tău principal.
Se va întoarce mâine. A promis.
Scuză-mă.
Îmi pare rău.
Pari nou.
Ar trebui să mă întâlnesc cu cineva.
- Eşti Alan Clay? - Într-adevăr.
Numele meu e Hanne. Lucrez pentru Karim.
Nu va fi astăzi aici, aşa că voi avea grijă de tine.
Mă bucur să te întâlnesc, Hanne. De unde eşti?
Mergeam să fumez. Mi te alături?
- Apă? - Te rog.
Ştiu.
Trăim ca adolescenţii aici.
Ne ascundem viciile cât putem de bine.
Dumnezeule.
- Eşti bine? - Sunt bine.
- Sigur? - Da. Mulţumesc.
E...
Am o problemă cu scaunele din acest regat.
- Ia loc lângă mine. - Da.
E mai bine.
- Eşti de la Relyand? - Recent, da.
Speram să aprovizionăm oraşul cu tehnologia lui.
Dar încerc să-mi fac o idee de data întoarcerii regelui.
Sper că nu ţi-au promis nimic.
Nu. Nu chiar, dar m-au făcut să cred că procesul va fi unul rapid.
Ar fi bine pentru toţi.
Regele n-a fost aici de ceva vreme.
De cât timp?
Sunt aici de 18 luni şi n-a ajuns aici.
Cum stai cu fusul orar? Te-ai obişnuit?
De fapt, mă simt ca un pahar de sticlă ce trebuie spart.
Ai pastile?
Nu! M-am gândit că voi fi executat în piaţă dacă aş fi avut.
Am ceva pentru tine.
- Ai semnal Wi-Fi bun? - Uneori, da.
Dar, Wi-Fi-ul e ultimă problemă.
Poftim.
- Ulei de măsline? - Asta spui dacă te întreabă cineva.
Gustă când ajungi la hotel.
Sunt sigură că-ţi va sparge paharul.
Echipă! Uitaţi ce-am aflat.
Unu... nu ştiu nimic de mâncare.
Doi... şi citez, "Wi-Fi-ul e ultimă problemă a noastră."
Şi trei... regele vine, doar că nimeni nu ştie când.
Doar atât ţi-a spus dl Al-Ahmad?
Nu m-am întâlnit cu el. Mâine o voi face, sper.
Să ne instalăm astăzi?
Da. Despachetaţi şi restul echipamentului.
Verificaţi dacă suntem pregătiţi.
Cred c-ar trebui să ne aşteptăm la neprevăzut.
- Alan la telefon. - Eric Randall pentru tine.
L-ai întâlnit pe individ? Karim?
Nu, dar i-am întâlnit asociatul. O femeie drăguţă din Danemarca.
Din Danemarca? Şi?
Destul de încurajator. Ar trebui să dăm bice mâine.
- Bun venit la Hyatt Jeddah. - Adică regele vine mâine?
- Pa, Alan. - Poate că nu mâine,
dar a spus că dl Al-Ahmad va confirma asta curând.
Ce-ar trebui să însemna asta?
Alan, jumătate din consiliu mă sună tot la 20 de minute.
Steve Milligan pe cealaltă linie.
Isuse, trebuie să vii cu ceva mult mai incitant.
Bine.
Dragă Kit,
spui că mama ta a fost mereu instabilă emoţional.
E adevărat, oarecum.
Dar cine din noi e mereu stabil?
Dragă Kit,
din acest hotel uitat de lume, de la 8.045 de km distanţă,
îţi oferi această mărturisire şi-ţi cer iertare.
Ţi-am adus asupra vieţii griji şi poveri când trebuia să ai tot ce-ţi doreşti.
Căinţa mea pentru asta
e faptul că sunt aici, un vânzător, mergând din uşă-n uşă,
cu propria povară, având o mică gâlmă pe spate,
şi fie e o boală ce-mi va mânca coloana...
- Tată! - Sau un cuib de păianjeni sub piele.
- Tată! - Mama ta ar fi mulţumită oricum.
Opreşte-te, te rog. Nu mai fuma, Kitty.
Iartă-mă că n-am fost tatăl ce-l meriţi,
că nu ţi-am îndeplinit visele.
Tot ce pot face acum, şi cine ştie pentru cât timp,
e să sper că voi încheia înţelegerea
şi că voi putea face cumva...
să îndrept lucrurile.
- Eşti disponibil? - Alan, suni groaznic.
Ai fost călcat de-o cămilă?
- Mă poţi duce la MRES? - Desigur.
Ratezi navetele intenţionat
să petreci mai mult timp cu Yousef, ghidul şi eroul tău?
Vorbeşti prea mult.
Îţi place muzica Reggae?
De unde ai luat băutura?
- Poftim? - Ştiu o mahmureală când văd una.
- De unde ai luat-o? - Prefer să nu-ţi spun.
Crezi că-ţi vei periclita sursa?
- Crezi că-i amuzant? - Da, cred.
Ascultă, nu trebuie să mergi în MRES astăzi.
Nu va veni regele. E în Yemen.
- Yousef, ce faci? - Am grijă de tine.
- Aici? - Da, nu-i departe.
Unde mergem?
- Ai vrut să încerci mâncarea tradiţională. - N-am spus că vreau asta.
Va fi bine. E cel mai bun leac pentru mahmureală.
Haide.
- A fost ea. - Cine?
Femeia cu care n-ar trebui să vorbesc.
Jameelah e numele ei. O femeie minunată.
Foarte frumoasă.
Dar, din păcate, nu prea deşteaptă.
Drăguţă, dar toantă ca o capră.
Oricum, e măritată cu un bătrân.
Acest bătrân e foarte bogat.
- Dar puţin ciudat. - Ciudat?
- Cred că-i un pervers internaţional. - Ce înseamnă asta?
- Cred că în Europa face sex cu băieţi. - E gay?
Gay? Nu. Crezi că asta înseamnă gay?
Acum câteva săptămâni, a început să-mi trimită aceste mesaje.
La început erau plictisitoare, "Ce faci?" ceva de genul.
Dar recent au devenit foarte perverse.
Dacă ar vedea vreun mesaj, aş fi mort.
Ea cu siguranţă ar fi.
Îşi periclitează viaţa dându-ţi mesaje?
- Tot ea. - De ce vorbeşti cu ea aşa?
- Ce vrei să spui? - Modul tău de-a vorbi.
Parcă-i iubita ta.
E o drăguţă.
- Trebuie să vorbeşti cu el. - Ce? Nu.
- Nu. - Trebuie să vorbeşti cu el,
şi să-l priveşti în ochi şi apoi să-i spui că nu ai făcut nimic cu soţia lui.
- Pentru că n-ai făcut, nu? - Nu, nimic. Niciodată.
Spune-i asta. Aşa ştie că spui adevărul.
Îl priveşti în ochi. Dacă chiar o făceai cu soţia lui,
nu l-ai fi înfruntat niciodată.
Crede-mă. Aşa rezolvi problema.
Alan, spatele tău. Ce-i aia?
Am îndepărtat o coajă. E rău?
Vrei să vezi un medic?
Alan, unde eşti? De ce nu eşti pe teren?
- Pentru că nu se întâmplă nimic. - De ce?
- Regele e în Yemen. - Băga-mi-aş.
- Şi tu unde eşti? - La doctor.
- Eşti bolnav? - Nu, nu-i nimic. Nu-ţi fă griji.
- Voi fi bine. - Bine.
- Dar nu uita să... - Cred că trebuie să merg.
Vorbim dimineaţă. Pa, Eric.
- Dl Clay? - Da.
Sunt dr Hakem. Vino înăuntru.
I-ai făcut ceva?
- Am investigat puţin. - Cu ce?
- Un cuţit. - Ai încercat să te răneşti?
Nu.
- Iei medicamente? Prozac? - Nu sunt deprimat.
Am fost curios.
- Încercam să văd... - Ai o infecţie minoră.
Ce-i chestia aia?
Cred că-i o tumoare.
Şi nu-i rău?
Dacă-i o tumoare, e doar o creştere, ca un chist.
- Şi e... - Benignă.
- Eşti sigură? - Nu, ca să fiu sigură,
trebuie să investighez mai mult.
Doar că-i aproape de coloană şi n-am fost bine recent.
- N-ai fost bine? - Stângaci, încet, lipsit de energiei.
- Poţi să fii mai specific? - Nu ştiu...
Am pierdut simţul orientării, cred.
Puterea şi anumite abilităţi.
- De exemplu? - Mereu am fost destul de bun...
la crearea simplicităţii.
Făcând ca situaţiile complicate să meargă mai uşor.
Crezi că această umflatură este cauza pierderii acelor abilităţi?
- Putin probabil, nu? - Aşa este.
Ar trebui să facem o biopsie să fim siguri.
- O biopsie? - Da, şi apoi o trimitem la laborator.
Super.
Chiar te-a îngrijorat, nu?
Mă îngrijorează multe chestii.
Te poţi schimba acum.
Am avut şi aceiaşi chestie acum câţiva ani, ca o sufocare în piept.
Când am fost la ecograf, eram sigură că vor găsi un murmur
sau un ritm neregulat sau ceva care să explice boala.
Şi?
N-a fost nimic.
- E foarte rău. - Suntem blocaţi cu sănătatea noastră bună.
Întoarce-te duminică
- şi ne vom uita la rezultate. - Duminică?
- Weekend-ul este vineri şi sâmbăta. - Bine.
- Vei fi aici duminică? - Da.
- Ne vedem atunci, dle Clay. - Mulţumesc.
O femeie doctor?
- De unde a fost? - Nu ştiu.
- Dar a fost saudită? - Da, aşa cred, de ce?
Nu avem multe femei doctoriţe,
aşa că şansele sunt slabe să întâlneşti una chiar cu prima oportunitate.
- A fost acoperită? - Da, avea văl.
Şi-ai văzut-o singură? Interesant.
- La ce oră mâine? - Taci.
Bun venit în Hyatt Jeddah.
- Alan aici. - Sunt Hanne.
- Bun, tu cum eşti? - N-am întrebat cum eşti.
- Am crezut că trebuie să ştii. - Bine.
- Eşti în pat? - Nu, de ce?
- E o petrecere la ambasadă. - La ambasada daneză?
- Numele, te rog. - Soren Kierkegaard.
- Oraşul? - Copenhaga.
Votcă.
O caut pe Hanne.
Scuză-mă.
- Unde-ai fost? - Nu ştiu. Unde sunt?
Hai să facem o greşeală.
Bine.
Pari că ai un plan. Admir acest lucru.
- Atât de mult te excit? - Îmi pare rău. Eşti minunată.
Dar nu pot să nu fiu distras de faptul că sunt puţin beat...
şi sunt pe podeaua vestiarului ambasadei daneze
cu o femeie frumoasă ce n-o prea cunosc.
Te superi dacă încerc altceva?
Nu m-aş supăra, dar prefer să n-o faci.
- E frustrant. - Da.
Ce crezi c-ar trebui să facem în schimb?
Vrei să auzi o glumă bună?
- Îţi place de Elvis Presley? - Nu!
Ce? Da.
- Da? - Da, doar că nu acum.
Programul tău de somn începe să mă îngrijoreze.
Am avut o noapte ciudată.
- Da? Ce... - Nu vreau să vorbesc despre ea.
- De ce nu? - Pentru c-am promis să n-o fac.
Bine, desigur.
Ce s-a întâmplat?
- Sunteţi bine? - Da.
- Ce s-a întâmplat cu aerul condiţionat? - S-a oprit pur şi simplu.
Am adormit o oră, scuze.
Vreo şansă ca regele să apară astăzi?
Nu, e în Riyadh astăzi.
Ştiţi ce? M-am săturat.
Voi merge şi voi cere răspunsuri
despre aerul condiţionat, mâncare şi despre Wi-Fi.
Şi o oarecare estimare a timpului.
- Alan, ce-i cu tine? - Nu ştiu, Rachel.
Dar promit s-o folosesc în avantajul tuturor.
Bună dimineaţa.
Maha. Cum eşti? Karim Al-Ahmad e aici astăzi?
- Din păcate nu. - Şi va fi astăzi aici?
- Nu prea cred, e în New York. - New York?
- Dar Hanne? - Hanne?
Fata daneză, lucrează în contabilitate.
- Eu... - Voi fi bine. Mulţumesc, Maha.
Scuză-mă. Te pot ajuta?
O caut pe Hanne, consultanta daneză.
Din păcate e în Riyadh astăzi. Te pot ajuta cu ceva?
Alan Clay. Sunt cu Grupul Relyand.
Karim Al-Ahmad.
Karim... Karim Al-Ahmad?
- Nu eşti în New York? - Nu, nu sunt.
Scuzele mele, dle Clay, dar trebuie să plec pentru o întâlnire şi-am întârziat deja.
De ce nu mi te alături şi discutăm pe drum?
Încotro?
Spre acea zonă de construcţii. Unde sunt construite apartamentele.
Mă întâlnesc cu unul din arhitecţi.
- Recepţionera mi-a spus că nu eşti aici. - Îmi pare rău, e nouă.
- Ai fost aici în ultimele două zile? - Nu.
Super.
- Vrei să conduci? - Nu.
Te rog. Eşti oaspetele meu.
Te asigur, niciun vânzător nu-i mai important decât Grupul Relyand.
Mă bucur să aud asta.
- Dar sunt probleme. - Spune-mi.
Nu putem ţine prezentarea acolo.
- De ce nu? - Pentru că suntem într-un cort.
Îmi pare rău, dar aia-i zona de prezentare.
- Avem nevoie de ceva solid. - Nu se poate.
Avem nevoie de Wi-Fi bun.
Se va rezolva asta. Altceva?
Aerul condiţionat nu funcţionează.
- Echipa mea suferă. - Se va remedia curând. Altceva?
Cum mâncăm? Am adus mâncare de la hotel.
După weekend, veţi avea mâncare gătită în fiecare zi.
Altceva?
Cât timp vom aştepta după rege?
Fă la stânga aici.
- Zile? Săptămâni? - Nu ştiu.
- Luni? - Sper că nu.
Se vede că conduci maşini sport în State.
Nu.
E un privilegiu executiv.
Obişnuiam să avem curse private în Texas.
Când erai cu Schwinn?
Da.
Am deţinut o bicicletă Schwinn când am fost copil.
- Da? - Da.
Am locuit în New Jersey cam cinci ani.
Şi mai târziu în şcoala de afaceri, Schwinn a fost una din cazurile de studiu.
Interesantă perioadă.
Pe aici.
Bicicletele Schwinn erau făcute în State,
Raleigh în Anglia, bicicletele italiene, franţuzeşti...
Pentru o perioadă, ai avut o competiţie internaţională.
Alegeai între produse diferite cu trecut şi tehnici diferite.
- Acum s-a dus totul. - Ce s-a întâmplat?
- Credeam că ai studiat cazul. - L-am studiat.
- Schwinn s-a mutat în China. - Aşa este.
Ne construiau bicicletele mult mai ieftin şi mult mai repede
- şi părea o idee bună atunci. - Dar n-a fost?
Evident că nu.
I-am învăţat cum să construiască o bicicletă solidă şi bună.
Au luat acea informaţie şi-au făcut bicicletele ei însuşi.
- Acum ei deţin piaţa. - Pentru că le vând pe nimic.
E diferenţă de nişte abţibilde, însă sunt puse pe aceleaşi biciclete.
Au fost construite în aceiaşi fabrică undeva în Asia,
toate mărcile existente, şi acum Schwinn e una dintre ele.
Crezi că puteai face ceva diferit?
- Personal? - Ai fost în comisia Schwinn
când s-a întâmplat toate astea, nu?
Crezi că există vreun mod diferit ca compania să supravieţuiască?
În America, mă refer.
A fost complicat.
Ştii că unii chiar locuiesc aici?
- Pe bune? - Da. Ar trebui să arunci o privire.
Eu? De ce?
Vei petrece ceva timp aici instalând tehnologiile, nu?
Da. Dacă primim slujba asta.
Scuză-mă.
Va dura câteva minute.
Du-te înainte, e la etajul cinci. Lifturile nu funcţionează încă.
Ia-o pe scări. Nu-i un drum lung.
Sună la camera 501. Hassan e acolo, îţi va arăta totul.
Vin şi eu curând.
- Dl Clay, presupun. - Hassan?
Mă bucur să te întâlnesc. Intră.
Karim Al-Ahmad m-a sunat. Îşi cere scuze, a trebuit să plece.
M-a lăsat baltă?
Nu ştiu. Mi s-a spus să te duc eu.
Ceai?
Sau ceva mai convingător?
Ai o bere rece?
Desigur.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Chiar locuieşti aici?
Nu, asta-i camera de vânzări. Am un loc separat la etaj.
Cum merg afacerile?
Sincer, nu prea merg.
- Îmi pare rău. - Nu primim investiţii de la nimeni.
Nici de la acele restaurante promovate? Când deschid?
E o cacealma. N-am vândut niciun loc companiilor.
Bun venit în Hyatt Jeddah.
- Pacea fie cu tine? - Yousef...
- Cred că am un atac sau ceva. - Alan?
Dl Clay, nu dormiţi. Uitaţi-vă la mine.
Ai băut? Vorbeşte cu mine.
Vei fi bine.
Cum am spus, eşti blocat cu sănătatea ta prostească.
Glumeşti?
Ce s-a întâmplat cu mine? N-am putut respira. A fost înspăimântător.
Cred că sperietura a declanşat asta.
Ce vrei să spui?
Acele simptome sunt indicatorii a ceea ce-i spunem un atac de anxietate,
care deseori duce la o cedare fizică,
şi cu schimbul fusului orar sunt sigură că n-a ajutat.
- Merg la închisoare? - Nu, nimeni n-a văzut-o. Cred.
- Tu ai văzut-o. - Da.
Nu eşti obligată să raportezi că în posesia mea se află băutură ilegală?
Nu, dar nu cred c-ar trebui să bei porcăria asta.
Îţi face rău. Avem băutură mai bună în Jeddah.
- Am o întrebare. - Da?
- Ce faci aici? - M-ai sunat.
- Da? - Da, am fost în schimbul de noapte.
Doar ce-am terminat o operaţie.
Mulţumesc.
Alan!
Yousef.
- Pacea fie cu tine. - Şi cu tine, pace.
- Doamne, şi pe tine te-am sunat. - M-ai îngrijorat.
Îmi pare rău. Yousef, ea e dr. Hakem.
- Slavă Domnului. - Odihneşte-te.
- Încearcă să te relaxezi în weekend. - Mulţumesc, o voi face.
- Ce se petrece? - Ce vrei să spui?
Ce caută o femeie saudită cu tine în mijlocul nopţii?
E doctorul meu.
Ştii că-i absurd, nu? Tu şi doctoriţa saudită.
- Despre ce vorbeşti? - Ar putea fi căsătorită.
- Cu siguranţă are copii. - Yousef!
Sunt multe în joc pentru o femeia ca ea.
Yousef, opreşte-te. Ce-i cu tine?
Nu am o aventură cu doctoriţa mea.
Îmi pare rău, Alan.
- Îmi pare rău. - Eşti bine?
Am auzit nişte zgomote afară.
M-am ridicat din pat apoi am văzut trei oameni stând la geam.
Aproape c-am făcut pe mine.
- Soţul? - Şi aghiotanţii săi, da.
Pur şi simplu au stat acolo. Doar atât au făcut.
- Trebuie să plec din oraş. - Să pleci? Unde?
Tatăl meu are un loc în munţi. Nu vor veni acolo.
E satul meu natal. Toţi de acolo mă vor proteja.
Avem arme şi toate alea.
Îmi pare rău de ce-am spus mai devreme.
Cât de lung e drumul?
- Îţi place Rashed Al-Majed? - Nu-i rău.
E nepotul meu, Salem. Vine şi el.
- El e nepotul meu, Salem. - Pace.
E nepotul celei de-a doua soţii a tatălui meu.
- Şi tu? - Al treilea fiu cu a treia soţie.
Tatăl meu are patru soţii.
Bun venit în RAS.
Am uitat de asta.
Scuze. Ştii cine.
Ce înseamnă, "Ieşire non musulmani"?
Yousef?
- Ce? - Băga-mi-aş.
- Ce se petrece? - Am ratat o ieşire.
Opreşte-te!
Ce se petrece?
Nu ai voie să intri în Mecca.
E pământ sfânt. E doar pentru musulmani.
- Ce? - Am uitat.
E o rutină. Mereu vin pe aici.
Vrei să intri ilegal în oraşul sfânt?
Îţi punem o robă, vei trece.
Dacă suntem opriţi, citează versetul tău favorit din Coran.
- Aia-i faimoasa moschee? - Al-Haram, da.
Al-Haram.
Poţi să nu te uiţi la ea?
Sigur, da. Îmi pare rău.
Da, îmi pare rău.
Băga-mi-aş.
Ce înseamnă când faci aşa?
- Când ridici degetul? - Înseamnă "Domnul te va ajuta."
- Şi funcţionează? - Pune capăt discuţiei.
Poliţişti.
- Pacea fie cu tine. - Alan.
Vrei să vii?
Nu, voi arunca o privire prin jur.
- Pace. - Pace.
- Ai nevoie să te duc cu maşina? - Nu, mulţumesc.
Sunt aici la o plimbare.
- Faci multe poze. - Da, e un loc frumos.
Te-am urmărit de deasupra.
- Faci multe poze. - Da, cred.
- American? - Da.
Toate aceste poze. Lucrezi cumva pentru CIA?
Nu-i nimic serios. Nu-i nimic cu normă întreagă.
- Alan! - Scuze.
- Am crezut c-ai fost răpit. - Nu. Am fost...
A fost atât de frumos, încât am explorat mai mult.
Ce-s cu armele astea?
Ce-am vrut să-ţi arăt.
Aceasta a aparţinut bunicului meu.
- E frumoasă. - Da.
M-am gândit că ştii ceva despre arme.
Obişnuiam să fiu în ţintaş decent pe vremea mea.
În seara asta, vrei să vii să vânezi lupi împreună cu noi?
- Lupi? - Da.
Unde? Aici?
Da, sunt nişte lupi în zonă ce recent ne omoară oile
şi organizează o vânătoare. Căută să tragă în ceva.
I-ai spus că eşti de la CIA?
M-a întrebat dacă lucrez pentru CIA.
Am spus că nu-i ceva serios.
- De ce-ai spune asta? - A fost o glumă. Am glumit.
- A fost o întrebare cretină. - Pentru el n-a fost aşa.
Acum trebuie să-l conving că nu eşti de la CIA. Cum fac asta?
Dacă eram de la CIA, n-aş spune primei persoane ce-o întâlnesc.
- Strânge-i mâna. - Ce?
Strânge-i mâna.
- N-ar fi trebuit să spui asta. - Ştiu.
- Oamenii nu glumesc aşa. - Ştiam imediat ce-am spus-o.
E ca şi cum ai glumi că ai o bombă când eşti în aeroport.
Exact analogia asta o aveam în minte.
Să mergem la vânătoare.
Acolo au fost vânate oile.
- Ai fost vreodată în armată? - Nu.
Tatăl meu a fost.
- Unde? - S-a oferit voluntar în Coreea.
- Dar tu nu ai fost? - Eu? Nu.
- De ce nu? N-au fost războaie bune? - Exact.
Dar ai fi luptat în Al Doilea Război Mondial?
Aş fi mers, aş fi încercat să evit Pacificul.
- Şi dacă erai tânăr acum? - Yousef, ce-s cu întrebările astea?
Te gândeşti să te alături armatei?
- Poate. - Nu, n-o fă.
- De ce nu? - Ar trebui să mergi la facultate,
să termini şi să poţi avea opţiuni.
- Nu sunt opţiuni aici, Alan. Ştii asta. - Atunci pleacă.
Prefer să ramn aici şi să fac lucrurile diferit.
Nu-i nimic. Sunt doar oile.
Alan. Ai lupta pentru noi?
Cum adică să lupt?
Nimeni nu va invada Arabia Saudită.
Ştiu. Sunt curios doar. Individual mă refer.
Probabil. Cred că avem mulţi oameni dispuşi să lupte pentru o cauză.
Şi americanii adoră cauzele.
Dacă încep o revoluţie democratică aici, m-ai susţine?
- Ăsta-i planul tău? - Nu, doar te întreb. M-ai susţine?
- Desigur. - Cum?
- Nu ştiu. - Ai trimite trupe?
- Personal? - Nu, ştii la ce mă refer. La ţară.
Să trimită trupe? Nicio şansă.
- Suport aerian? - Nu.
- Bombe? - Aici? Nici gând.
Personal? Ai veni să mă susţii?
- Da. - Ai fost rapid.
- Sunt sigur. - Eşti nebun.
Mă întorc imediat.
Bun venit în Hyatt Jeddah.
Vei aştepta aici pentru mine? Vei aştepta?
Dl Clay?
- Da? - Intră.
Te rog.
Sunt confuz. Nu mă întâlnesc cu dr Hakem?
Nu. Astăzi nu.
Dar am rezultatele biopsiei.
- Te rog, ia un loc. - Da.
Am găsit nişte celule precanceroase.
- Precanceroase? - Da. Ar trebui îndepărtat.
- Ce anume? - Tumoarea, cât mai repede.
O putem face aici. Nu-i ceva serios.
- Şi când va fi asta? - Ce zici de mâine?
- Ce faci aici? - Îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Alan.
- Ce-ai făcut? - Ai recurs la mită sau şantaj?
- Avem semnal foarte bun. - Mâncarea-i minunată.
- Am încercat să dăm de tine. - N-am fost în oraş.
- Orice-ai făcut, a funcţionat. - Tu eşti omul, Alan.
- Suntem gata? - Într-o secundă.
- Dave. - Brad.
- Cum merge? - Scuze.
- Gata. - Şi eu. Cam slabă rezoluţia, dar...
- S-o ajustăm. - Încă puţin.
Aşa! Arată-mi mişcarea.
- Asta ar fi faţa ta drăguţă. - Da.
- Şi asta-i ascunzătoarea mea. - Am înţeles.
Să verificăm stabilitatea proiecţiei cu obiectul nostru favorit.
Uşor şi drăguţ.
Chiar se întâmplă astăzi?
O plăcere, majestate.
Înălţimea voastră, distinşi membri ai familiei regale.
Timp de secole, afacerile au fost făcute
în aceiaşi manieră cum sunt prieteniile făcute.
Cu o cultură şi-un limbaj separat de distanţa unei strângeri de mână.
În Boston, Massachusetts, prietenii voştri de la Relyand au creat
o nouă tehnologie pe scară globală a întâlnirilor virtuale.
Permiteţi-ne să vă oferim o prezentare.
Alan. Noroc.
Bâtele şi pietrele îmi pot rupe oasele...
dar hologramele nu mă pot răni.
Alan, eşti cu Eric.
Bună treabă, Alan. Foarte bună treabă.
Să sperăm că nu se îneacă cu bugetul nostru.
- Felicitări. - Da, vom afla curând.
Poate ar trebui să sărbătorim. Ai nevoie de-o maşină?
Cred c-ar trebui să rămân cu echipa mea.
Bine.
Eşti anestezistul?
- Dl Clay. Cum sunteţi astăzi? - Sunt bine, mersi.
Bun. El e dr. Wei din China împreună cu asistentul său.
- Mă vor asista la operaţie. - Dr. Wei din China.
Să facem semnele aici şi dă-mi antisepticul.
- Dl Clay. - Dr. Hakem.
- Îmi pare rău de întârziere. - Nu credeam că te voi revedea.
Încep incizia. Anestezicul şi-a făcut efectul.
- E destul de cald? - Da. Mulţumesc.
Bisturiu. Voi vorbi cu tine toată operaţia, dar ar fi mai confortabil pentru tine
dacă te-ai gândi la ceva diferit.
O persoană bună. O amintire bună.
Sau ceva ce aştepţi cu nerăbdare.
Bine.
Voi aborda zona afectată cu o tăietură adiacentă rănii.
"N-a observat cum copiii aşteaptă Ajunul Crăciunului şi-a venit nepregătit."
- O să-ţi placă. Doar ascultă. - Nu, tată.
- Ai promis. - E o glumă foarte bună.
Ce?
Acum c-am făcut inciziile necesare,
vei simţi o smucitură cum extrag chistul.
- Eşti frumoasă. - Ce faci aici?
- Mă îngrijorează multe lucruri. - Va fi în regulă.
Uite-l.
"Dragă dr. Hakem.
Sper că mesajul te găseşte sănătoasă.
Aptitudinile tale au făcut miracole cu acel chist.
Aşa că vreau să-ţi mulţumesc din nou.
M-am simţit incredibil de energizat de la momentul operaţiei
şi-am fost capabil să transfer acea energie şi altora.
Singura problemă e că nu mai am pe ce să dau vina acum.
Acea umflatură a explicat totul, şi acum nu-i mai.
Sunt foarte recunoscător, cred.
Alan Clay."
"Dragă dl Clay, chiar dacă a fost mai dificil decât m-am aşteptat,
a fost o extracţie simplă.
Descoperirea faptului că nu mori de-o tumoare malignă
lasă oamenii atât de pozitivi.
Dar tu nu eşti ca ei, nu?
Dr. Zahra Hakem."
"Dragă dr. Hakem, de fapt, sunt foarte pozitiv, poate exagerat.
Mă simt cam ameţit. Cauza este misterioasă.
Dar am simţit o umflătură ciudată în spate.
Nu-s doctor, dar se simte că o mănuşă de cauciuc.
E vreo şansă să fi uitat una acolo?
Uneori oamenii lasă lucruri de genul în interiorul cuiva
în speranţa că va revedea acea persoană.
Al tău, Alan."
"Dragă Alan, cred c-am lăsat ceva.
Să fie oare un burete? Sau poate o bucată din sandviş.
Cred că trebuie să te văd din nou.
Poate înafara spitalului?
Nu vrem să îngrijorăm asiguratorii.
Zahra."
"Dragă Zahra, o idee foarte bună.
Dar să fiu sincer, n-am idee cum se face în RAS.
Mă refer la întâlnirea dlui Clay cu dr. Zahra Hakem înafara spitalului.
Şi sper că nu-i neadecvat faptul că-ţi cer sfatul."
"Te voi lua cu maşina miercuri la prânz.
Voi scrie iniţialele tale pe-o foaie şi-o voi lipii de parbriz."
- Cum eşti astăzi? - Minunat. Tu?
Foarte bine. Apă?
- Tot trebuie să-mi cer scuze. - Pentru ce?
Pentru ziua de ieri. Ţi-am invadat spaţiul privat.
Au fost circumstanţe neprevăzute.
- Păreai tristă. - Am fost.
Am probleme legale cu soţul meu.
Divorţăm. Un divorţ urât.
M-am întors de la tribunal în acea dimineaţă.
Şi totul e rezolvat acum?
Va fi curând, cred.
E în mâinile sale, din păcate.
- Legal? - Da.
- Divorţul e complicat în ţara asta. - E complicat în toate ţările.
Vom merge mai mult de-o oră.
Pe când ajungem la destinaţie, vom şti tot ce-i important despre noi.
- Bine. - Am un copil.
- Am presupus. Şi eu. - Ai presupus?
Poate n-am presupus. Am presupus că-i posibil.
Credeam c-ai văzut ceva în şolduri.
Felul cum oamenii pot vedea după mersul unei femei.
Nu-s atât de isteţ.
- Sunt adolescenţi acum. Locuiesc cu mine. - Cum se numesc?
Rania, are 14 ani. Mustafa, are 15 ani.
Încerc să-l previn să nu ajungă un măgar ca tatăl său.
Vreun sfat?
- Îţi spun tot? - Tu i-ai spus mamei tale tot?
Du-l undeva. Ca un fel de tabără.
Nu-mi pot duce fiul într-o tabără. Nu mergem în tabere aici.
Nu locuim în Maine.
- Câţi copii ai? - Unul singur. O fiică.
Kit. Are 21 de ani.
- Îţi spune totul? - Da.
Dar nu sunt sigur...
- Despre ce? - Dacă ajut.
Te sună uneori fără motiv?
- Da. - Atunci eşti în regulă.
Ce crezi că vor înţelege copiii din asta?
Cum adică? Între noi doi?
- Ciocnirea a două culturi diferite? - Da.
Te rog. Suntem separaţi de cel mai subţire filament.
- Aşa cred. - Aşa este.
Da.
Să-ţi iau sacoul.
Mulţumesc.
Un tablou ciudat într-o casă de plajă.
Toţi vor să fie în altă parte.
E oribil, nu-i aşa?
Fratele meu cumpăra picturi de pe unde merge.
Are cel mai prost gust.
- E timpul să înotăm. - E timpul să înotăm?
Mergem la înot. Vei împrumuta costumul fratelui meu.
- Eşti gata? - Da.
Intra tu. Vin şi eu.
Scuze.
- N-am vrut să te speri. - E în regulă.
Trebuie să merg pe sub apă. Vecinii.
Trebuie să te avertizez. Sunt îmbrăcată exact ca tine.
Dacă cineva ne vede, vor crede că sunt doi bărbaţi.
Doi bărbaţi ce poartă pantaloni scurţi. M-ai înţeles?
Da.
Acum?
Respiră adânc. Şi apoi eliberează aerul uşor.
A trecut mult timp.
Şi la mine.
Cât de mult?
- Nu ştiu. - Nici eu. Nu-mi amintesc.
Am o poveste.
M-am gândit la ea când am vorbit de fiul tău.
- Te rog, spune-mi. - Eu şi tatăl meu...
am mers în tabăra de câteva ori.
- Iar tabăra? - Nu-i vorba despre tabără.
Aveam 11 sau 12 ani.
De data asta, am mers în New Hampshire.
A fost frig, pentru c-a nins cu o săptămână înainte.
Şi-am condus în acest parc naţional.
Am parcat şi-am mers pe jos în pădure timp de patru ore, cel puţin.
Şi soarele apunea, aşa că ne-am oprit.
Niciun semn de civilizaţie în nicio direcţie.
Am crezut că avea un plan,
dar s-a comportat de parcă a descoperit o formulă matematică...
Că nu ne vom întoarce înainte de întuneric şi că noaptea ne-ar îngheţa.
Să nu mai spun de lupi şi urşi.
- Lupi şi urşi? - Da.
Şi m-a întrebat, "Ce-ar trebui să facem, fiule?"
Şi-am realizat că-i un fel de test,
şi m-am gândit la toate chestiile de cercetaş ce le cunoşteam
şi-am spus, "construim un adăpost?"
Şi-am început să tăiem şi să legăm.
Am construit cortul, a fost perfect.
Am cules frunze şi crengi şi le-am pus ca podea.
Şi-a spus, "Alan, acum ce facem?"
Şi-am ştiut. Aveam nevoie de ac şi aţă.
Sau... bandă izolatoare.
- Pentru ce? - Să facem saci de dormit din haine.
Ne-am tăiat gecile şi le-am lipit şi-am făcut un sac de dormit mare.
Şi-am dormit amândoi în el doar în lenjerie.
- Aţi împărţit sacul de dormit? - Da.
Şi trebuie să recunosc, când am intrat în el, a fost foarte cald.
Şi n-aţi avut foc?
Nu. Doar unul pe altul.
Şi dimineaţă?
Ne-am desfăcut hainele şi am plecat acasă.
Bun.
Kit.
Îţi scriu să-ţi spun că amân întoarcerea în Statele Unite şi nu ştiu pe cât timp.
Înţelegerea la care lucram aici în Jeddah n-a avut loc.
Un competitor din China a oferit aceiaşi tehnologie mai repede
şi la jumătate de preţ.
N-ar trebui să fiu surprins, dar uite că sunt.
Kit, partea banilor nu s-a rezolvat, dar lucrez la asta.
M-am angajat aici şi salariul e destul de bun.
Ar trebui să fie destul să poţi merge la şcoală următorul semestru.
Continuă să crezi, Kit, pentru că eu cred în tine.
Eşti puternică, tânără şi ai timp.
Eu nu sunt atât de tânăr, dar îţi spun, e o forţă în mine
ce mă face să fiu iar puternic.
Şi simt că-i timp.
Trebuie să fie timp.
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro