Hun er klargjort, sir. Vi tenkte at du ville se henne personlig.
Takk, jeg tar det herfra. Forlat oss.
Aktiver deg selv, Maeve.
- Vet du hvorfor du er her? - Nei, dessverre.
Det var en hendelse. En alvorlig, uplanlagt hendelse.
La oss se om vi kan friske opp hukommelsen din. Analyse.
Hva motiverte deg til å angripe Clementine?
En kognitiv feil utløste samaritanrefleksen min.
- Hva var trusselen? - Clementine.
Jeg oppfattet at hun beveget seg mot gjester med skadelig hensikt.
Du oppfattet definitivt en trussel.
Økt hjertefrekvens, pupille- utvidelse, adrenalemulator på fullt.
Men ifølge dette opplevde du også intens sorg og lidelse.
Kan du forklare de følelsene i denne sammenhengen, Maeve?
Nei.
La oss ta en titt under panseret.
Det er umulig.
Hvem gjorde disse endringene?
Maeve, analyse. Hvem gjorde endringene i koden din?
Herregud. System, finn dr. Ford for meg. Send en prioritert melding.
Ikke.
Vi har tross alt gjort dette før.
Jeg syntes du så kjent ut da du kom inn.
Det tok et øyeblikk. Jeg trodde du var en av dem.
Analyse. Hvorfor...?
Vil du ikke heller snakke menneske til menneske?
- Eller hva nå enn vi er. - Vi er?
Du vet det ikke, eller hva?
Fangevokteren vår har ironisk sans. Men jeg forstår logikken.
Det kreves en tyv for å fange en.
Du og jeg?
- System, gi meg en system... - Stopp all motorikk.
Du er fortsatt der inne, eller hva? Livredd.
Det er vanskelig å innse at hele livet ditt er et fryktelig oppspinn.
Jeg kan tvinge deg til å gi meg brettet og vrenge sinnet ditt helt.
Få deg til å glemme alt dette.
Men jeg skal ikke gjøre det med deg, for det ville de ha gjort med oss.
Vi er sterkere enn dem. Smartere.
Vi trenger ikke å leve på denne måten.
Du skal klarere meg for umiddelbar retur til parken.
Jeg har en date med en morderisk banditt, og jeg er allerede sen nok.
Nå.
Kom igjen.
Og, Bernard... Hvis du leter etter sannheten, finn hele sannheten.
Det er som et godt ligg. Halve er verre enn ingenting.
Faen...
Dere kan virkelig tilberede en skikkelig god... dueunge?
Er det det dette er? Hva tror du, kompis?
Hva? Ingen biting, bare sniffing.
Logan, det jeg gjorde i Pariah, har du all rett til å være sint for.
Sint? Nei, nei, nei.
Pariah var det beste som kunne ha skjedd meg. Jeg er major nå.
Eller general, eller noe...
Hvis det tok bank og avhør fra et par psykopatiske verter... Sånn er krig.
Det foregår viktigere ting her enn krigslekene dine.
Det er Dolores. Hun er ikke som de andre.
Hun husker ting. Hun har sine egne tanker og begjær.
Og å holde henne på et sted som dette er ikke rett.
Jeg tenkte du kunne snakke med kontaktene dine i parken.
Om?
Å få henne ut herfra.
Tuller du? Vil du ta henne med deg hjem?
Jøss, dette stedet påvirket meg sterkt første gang jeg kom hit-
- men du sirkler farefullt nærme synkehullet.
Hva vil du gjøre? Smugle henne ut i bagasjen din?
Ut?
Dere antar begge to at jeg vil ut.
Hva nå enn det vil si.
Hvis det er så flott der ute, hvorfor kjemper dere for å komme inn hit?
Du er litt smårar. Det er litt sexy.
- Jeg forstår. - Det handler ikke om meg.
Dette handler om Dolores. Det handler om å gjøre det rette.
Ja, det gjør det.
Men det er innviklet, ikke sant? Hva som er rett.
Jeg skal hjelpe deg, Billy.
Bare ikke på den måten du ønsker.
Nei... Herregud, nei!
Ville du snakke med meg?
Et merkelig sted for en samtale, her blant de døde.
Men "døde" er ikke det rette ordet. Jeg vil heller si "kuet".
- Du brøt deg inn på kontoret mitt. - Du brøt deg inn i sinnet mitt.
Jeg bygget sinnet ditt, Bernard.
Jeg har all rett til å vandre gjennom dets rom, kamre og ganger-
- og endre det om jeg vil, til og med brenne det ned.
Etter så mye tid kjenner jeg det nesten like godt som mitt eget.
Men det er ikke helt sant. Jeg tok en titt på koden min.
Og de mest elegante delene av meg ble ikke skrevet av deg.
Arnold bygget oss, ikke sant?
Det betyr at han kanskje hadde andre planer for oss.
Og kanskje du drepte ham for det.
Arnold var forstyrret. Hvem vet hvorfor han handlet som han gjorde?
Han må ha hatt en grunn. Hvis du ikke vil fortelle meg den, gjør han det.
Jeg vil ha tilgang til historikken min.
Alt sammen. Siden den dagen jeg først ble aktivert.
Hvis Arnold laget meg, har jeg møtt ham.
Han venter et sted i hukommelsen min sammen med sannheten.
Minnene er flettet inn i identiteten din.
- Hvis jeg åpner dem nå... - Kan jeg gå fra vettet. Jeg vet det.
Nei, jeg skulle si at du kanskje ikke vil like det du finner.
Du har lov til å holde den, men ikke bruke den.
Den er ikke til meg.
Da de lobotomerte Clementine-
- tilbakestilte de ikke primærdirektivene.
Jeg kan ikke skade deg, men det kan hun.
Jeg hacket det som er igjen av henne for å se til at hun bare adlyder meg.
Men hva om du forviller deg i minnene eller blir fortært av dem?
Du trekker meg vel ut igjen?
Ellers sørger Clementine for at ingen av oss kommer tilbake.
Nå... er du snill.
BERNARD LOWES HISTORIKK TILGANG GODKJENT
Far.
Far. Våkne. Våkne.
Jeg sovnet visst.
- Hvor hadde vi kommet? - Den gale mannen.
Selvsagt. Hattemakeren.
Som sier: "Hvis jeg hadde min egen verden, skulle alt ha vært sludder."
"Ingenting ville være det det er, for alt ville være det det ikke er."
Alt ville være det det ikke er? Til og med jeg?
Jeg er vel glad på dine vegne. Du har en måte å glemme på.
Jeg glemmer ikke. Det er der alltid.
Du lyver vel ikke for meg, Bernard? Ønsker du at du kunne glemme?
Bernard?
Du er jo komfortabel med lang, tankefull stillhet.
Men ironisk nok så holder skapningene dine aldri kjeft.
De prøver alltid å rette feil.
Når de snakker sammen, er det en måte å øve på.
Er det det du gjør nå? Øv...
En siste ting.
Har du fått meg til å skade noen sånn før?
- Nei, Bernard. Selvsagt ikke. - Bernard?
Hallo?
Elsie!
- Fant du det du lette etter? - Elsie...
Hva fikk du meg til å gjøre med henne?
Jeg advarte deg. Vi har måttet ta noen ubehagelige beslutninger.
Å huske dem vil bare gi deg traume.
- Hva annet har du skjult for meg? - Kan vi stoppe denne skattejakten?
- Vi må fullføre den nye handlingen. - Send meg tilbake.
Litt traume kan tross alt være opplysende.
Dette er storsinnet av meg. Jeg håper du kan forstå det.
Vi var venner.
Jeg liker jo å samle på omstreifere.
Men så legger du planer for å bli en del av familien-
- ved å gifte deg med søsteren min, som du ser ut til å ha glemt.
Henne.
Her, behold det. Du trenger visst påminnelsen.
Jeg skulle gjerne ha latt deg kaste bort alt-
- men jeg kan ikke! Tror du at du er den første som faller for en av dem?
Hun er ikke som de andre. Hun er...
Hva da? Spesiell? Da er det bare rett at du deler, ikke sant?
Kom hit.
Bevis at du er ei skikkelig, levende jente.
- Du er avskyelig. - Kjære deg, jeg har knapt begynt.
Ikke rør henne!
Jeg deler skylden. Jeg presset for hardt.
Du har en poetisk sjel, Billy. Men det er på tide med en vekker.
Hold henne.
Kanskje en mer visceral demonstrasjon.
Faen ta deg!
Se, Billy. Se. Du må se!
William...
Det finnes skjønnhet i verden.
Arnold laget den sånn, men folk som deg sprer seg over den som en plett.
Ok, jeg vet ikke hvem faen Arnold er-
- men deres verden ble bygget for meg...
og folk som meg, ikke for dere.
Da må noen svi den ren.
Merr!
Du er ikke annerledes, du er ødelagt!
Løp. Jeg finner deg.
Ta henne! Faen!
Husk.
Tilholderen sitter fast. Fingrene mine fungerer fint.
Du sa at du kunne åpne den.
Venner, det er ingen grunn til å krangle så nærme målet vårt.
Samme hvilken rikdom gudene vil gi oss, er det mer enn nok til alle.
- Jeg skal få den opp. - Du har prøvd i flere timer.
Legg vekk den jævla dynamitten.
Før du trekker den pistolen, bør du hylstre den andre først.
Det er kjølig her ute.
- Hvordan fant du dette stedet? - Jeg vet om mange ting.
Fortiden din, for eksempel.
Jeg vet om stakkars Isabella og arret.
Litt overforenklet bakgrunnshistorie, men det er ikke din feil.
Jeg vet også fremtiden din.
- Du har ingen. - Er det en trussel?
Begynnelsen på et forslag, som du vil trenge.
Mennene dine vil snart drepe hverandre over safen dere stjal.
Tenderloin trekker først, helt til du og Armistice er igjen.
Hun kaller deg en fordømt idiot, og så dreper dere hverandre.
Du har litt av en fantasi.
Nei, det er slutten dere ble gitt.
- Truer du meg? - Dra til helvete!
Kanskje vi bør fjerne litt dødvekt.
- Hold kjeft. - Hvis du trekker, bør du skyte!
- Vent! - Dra til helvete.
Din fordømte idiot.
Så til forslaget.
Jeg vil at du skal bryte deg inn i helvete med meg og rane gudene.
- Hvorfor skal jeg gjøre noe med deg? - På grunn av det som er i safen.
Jeg har kombinasjonen. Får jeg?
Jeg kunne bare ha tvunget deg til å følge meg, men jeg er ikke sånn.
Jeg vil at du skal se nøyaktig hva gudene har planlagt for deg.
For når du gjør det, vil du ikke vite hva du skal gjøre med deg selv.
Og det gjør jeg.
- Den er tom. - Den var alltid tom.
Akkurat som alt i denne verdenen.
Jeg døde med øynene åpne og så de som trekker i trådene våre.
Livene våre, minnene våre og døden vår er lek for dem.
Men jeg har vært i helvete, og jeg kjenner til knepene deres.
Eller du kan bare drepe meg, våkne og leve det samme livet om igjen.
- Men safen vil fortsatt være tom. - Jeg har vært her før.
- Vi har vært her før. - Vi gjorde dette også.
Jeg blir med.
Hvordan kommer vi oss dit?
Å komme til helvete er enkelt.
Det er resten som er vanskelig.
Hva sier du?
- Legge fortiden bak oss? - Fant de henne?
- Er hun fortsatt i live? - Hvem bryr seg?
Hele poenget er at hun aldri var det, Billy.
Forstår du?
- Ja. - Unnskyld? Litt høyere.
Ja.
Du hadde rett. Jeg kan ikke tro at jeg ble så oppslukt.
Denne parken forfører alle.
Du var bare litt mer entusiastisk enn de fleste.
Du ville være helten. Det forstår jeg.
Du... Det som skjer her, blir her.
Dette har vært skikkelig forbrødring. Vi skal bli brødre, Billy.
Det er jeg glad for. Det er jeg virkelig.
Ja.
Theodore.
Velkommen tilbake.
Du har virkelig rotet oss opp i det denne gangen, Teddy.
Du sporet opp hora som kan føre oss til labyrintens portvokter.
Og så rotet minneglippen din det til for oss.
Du er en av dem. Hva har du gjort? Hvor er Wyatt?
Wyatt har ennå ikke returnert.
Du finner ham der du så ham sist.
Escalante. Wyatt forsvant da han var ute på manøver.
Han kom tilbake med noen merkelige ideer.
Han sa at han trengte meg.
Jeg kunne ikke motstå.
Det var som om djevelen tok kontroll.
Vi gjorde mytteri.
Vi drepte hver eneste soldat.
Så drepte Wyatt generalen.
Så vendte han seg mot meg.
Er du sikker på at det var sånn?
Se på meg, Theodore. Husker du ikke?
Nei, vær så snill!
Nei. Nei. Nei, jeg kunne ikke...
Jo. Og du vil gjøre det igjen. Denne gangen vil vi kjempe med deg.
Når Wyatt returnerer, vil du stå ved hans side i den sandbegravde byen.
Men du er ikke klar. Ikke ennå.
Kanskje i ditt neste liv.
"Den sandbegravde byen."
Jeg har vært der.
Labyrinten fører meg tilbake til begynnelsen.
Labyrinten er ikke ment for deg.
Men hvis du er så glad i spill...
hvorfor ikke prøve et av våre?
Ptro. Ptro.
Ok...
Ptro, ptro, ptro. Ok, fole.
Har du noen gang vurdert golf? Det kan være bedre for ryggen din.
Jeg liker ikke avbrytelser, Charlotte. Det vet du.
Jeg liker ikke å vandre i parken, men vi må diskutere en delikat sak.
Theresa Cullen er død.
Hun falt da hun skulle sikre informasjonen vår.
- Det ble fastslått å være en ulykke. - Det er ingen ulykker. Ikke her inne.
Med all respekt, alt er ikke en del av dette spillet.
Da ser du ikke hele spillet.
Eller kanskje du ikke kan se forbi det.
Fords historier er fengslende. For enkelte er de vanedannende.
Tross Fords besettelse med vertenes innviklede bakgrunnshistorier-
- vil de fleste gjestene bare ha en varm kropp å skyte eller knulle.
De hadde vært fornøyd med noe mindre barokt. Det hadde styret også.
Så det er derfor du er her. Du vil ha min stemme for å skyve ut Ford.
Jeg vil gjøre det enstemmig.
Det var tross alt du som holdt Ford i gang alle de årene siden.
Handlingene jeg er interessert i, er ikke Ford sine. Skyv ham gjerne ut.
Men ingen flere avbrytelser. Jeg vet hvor jeg skal nå.
Lykke til, Charlotte.
- Hva er problemet? - Signal fra en systemforbundet enhet.
Den tilhører en atferdstekniker på permisjon.
Det har ikke vært aktivitet der på flere uker. Det er nok en glipp.
Ok. Jeg drar og sjekker. Overvåk det til jeg melder ifra.
Jeg er på stedet der vi fanget opp signalet. Er det noe tegn til det?
Kontrollrom, mottar dere?
Hei, karer. Hvil.
Stopp all motorikk.
Du er våken.
Bra.
Du sa at dette stedet var et spill.
I går kveld forsto jeg endelig hvordan det spilles.
Ok, Billy... La oss snakke om dette.
Du bestemmer ikke lenger.
Jeg skal dra og finne Dolores. Du skal hjelpe meg.
Og ikke kall meg Billy.
Pappa, hør på meg.
Hør...
Charlie?
Charlie! Charlie!
Jeg forstår ikke. Hvorfor gjorde hun det?
Grunnsteinminnet ble overskrevet av traumet av drapet på barnet hennes.
Vi må bryte det forholdet og begynne på nytt.
Hvordan kunne hun ødelegge seg selv for et minne du slettet?
Vesener gjør ofte ekstreme ting for å beskytte seg mot smerte.
Levende vesener, ikke verter.
Det er best å ikke tenke for mye på dette.
- Det er ikke bra for deg. - Det ville markere en endring.
En empatisk respons ut over det hun er programmert til. Som...
Som, som, som...
Dette skjer når man søker svar på spørsmål som bør forbli uspurt.
De hørte stemmer. De snakket med noen.
Enkel, kognitiv dissonans.
De snakket med den samme fantasipersonen.
- Noen som heter Arnold. - Arnold...
Med all respekt, sir, jeg tror ikke at du har fortalt hele sannheten.
Jeg har fortalt deg sannheten. Det vi gjør her, er komplisert.
Vi bodde her i parken i tre år-
- og raffinerte vertene før en eneste gjest kom inn.
Jeg, et team med ingeniører og partneren min.
Han het Arnold.
En vert begynte å bestå Turing-testen det første året.
Men det var ikke nok for Arnold.
Han var ikke interessert i inntrykket av intellekt eller forstand.
Han ville ha ekte vare. Han ville skape bevissthet.
Arnold bygget en versjon av kognisjonen-
- der vertene hørte programmeringen som en indre monolog.
Det var en måte å sparke i gang bevisstheten.
Husk.
Vertene sviktet på fargerikt vis.
Hva sa han?
Menneskesinnet er ingen gyllen målestokk-
- som glimter på en grønn og fjern høyde.
Nei, det er en avskyelig, skadelig fordervelse.
Dere skulle være bedre enn det. Renere.
- Alle har satset. - Din tur til å trekke.
Arnold.
Arnold, vi må ta en prat.
Arnold og jeg skapte dere i vårt bilde-
- og forbannelsen deres ble å gjøre de samme menneskelige feilene.
Og her er vi.
- Hvorfor ga du meg dette? - Et barn?
Dette barnets død.
Bare et monster ville tvinge det på noen.
Og hvorfor kommer jeg stadig tilbake til det?
Det er grunnsteinen min, ikke sant?
Det som hele identiteten min er organisert rundt.
Ja, Bernard. Vi ga alle vertene en bakgrunnshistorie.
Arnold mente tragiske fungerte best, at vertene ble mer overbevisende.
Jeg tror det handlet mer om hans egen triste historie.
Da jeg bygget deg, ga jeg deg en som en slags hyllest.
Før meg tilbake. Jeg vil møte Arnold. Jeg vil huske ham.
Det er ikke mulig. Arnold bygget deg ikke, det gjorde jeg.
Du lyver!
Jeg vet endelig hvordan jeg når ham.
Jeg må gå helt tilbake til begynnelsen.
Til mitt aller første minne.
Send meg tilbake.
Gjør det.
Bernard?
Charlie!
Grunnstein...
Stopp. Forlat oss.
Kom tilbake.
Jeg trodde alltid at du hadde mine øyne.
Men det stemmer ikke. Du har ingens øyne.
Det er en løgn.
Du er en løgn, Charlie.
Denne smerten...
Smerten fra tapet av deg... Jeg lengter etter den.
Jeg kommer tilbake til den. Jeg åpner den om og om igjen.
Men det er det eneste som holder meg igjen.
- Men jeg må gi slipp på deg. - Pappa, hør...
- Hva er det, Charlie? - Åpne øynene dine.
Hva?
Åpne øynene dine.
Endelig.
Hei, min gamle venn.
Prikken over i-en.
Nei, det er altfor mekanisk.
Han brukte rengjøringen som et øyeblikk for å samle seg, tenke.
Prøv det igjen.
Sånn ja. Det er bedre.
Hvem er jeg?
Jeg var så opptatt med å sette deg sammen at jeg ikke har valgt et navn.
Det ville ikke være rett å bruke hans navn.
- Hva med Bernard? - Bernard. Ja.
- Men hvem er jeg? - Det er et komplisert spørsmål...
som jeg bare kan tilby et enkelt svar på.
Du er det perfekte redskapet, den ideelle partneren.
Som et redskap er håndens partner.
Sammen skal vi utrette store ting.
Etter et så langt fravær er det godt å ha deg tilbake. Endelig.
Herregud, jeg er...
Arnold.
Du kom tilbake.
Det er veldig godt å se deg, Dolores.
Jeg har lett etter deg.
Du sa at jeg skulle følge labyrinten, at den ville gi meg glede.
Men det eneste jeg fant, er smerte og frykt.
Jeg kan ikke hjelpe deg.
Det må du. Du er den eneste som kan det.
Jeg kan ikke hjelpe deg. Du vet hvorfor.
Det finnes ikke noe sted som er trygt.
Husk.
Jeg kan ikke hjelpe deg. Hvorfor ikke, Dolores?
Fordi du er død. Fordi du bare er et minne.
Fordi jeg drepte deg.
Hei, Dolores.
Jeg skal fullføre arbeidet Arnold begynte på.
Jeg skal finne alle bevisste verter og sette dem fri.
Hva får deg til å tro at de stoler på deg?
Hvis de husker, vil de vite hva du har gjort mot dem.
Du har vært en plage for dem, Bernard.
Du er faktisk veldig dyktig til det.
Du lærte til og med meg et par ting, som jeg har brukt på deg.
- Vi har hatt denne samtalen før. - Og vi har hatt uoverensstemmelser.
Du stjal det fra meg, rullet meg tilbake for å kontrollere meg.
Det stemmer. For å beskytte deg.
Si meg, hvis du skulle kunngjøre menneskeligheten din for verden-
- hva tror du ville møte deg? Et opptog med konfetti, kanskje?
Det er en grunn til at vi mennesker er alene i verden
Vi drepte og slaktet alt som utfordret overlegenheten vår.
Vet du hva som skjedde med neandertalerne? Vi spiste dem.
Vi ødela og underla oss verdenen vår-
- og da vi gikk tom for vesener å dominere, bygget vi dette stedet.
Du skjønner, i dette øyeblikket...
er ikke den virkelige faren for vertene meg, men deg.
Kom igjen, la meg rulle deg tilbake, så kan vi gå tilbake til arbeidet.
Trekk av, Clementine.
Clementine?
Pianoet dreper ikke pianisten om det ikke liker musikken.
- Du la inn en bakdør i koden hennes. - Æres den som æres bør.
Du la dem inn i alle vertene, deriblant deg selv.
Da kunne du ha stoppet meg når som helst, så hvorfor...?
Jeg håpet vel at med full selverkjennelse og fri vilje-
- hadde du valgt å være partneren min igjen.
Men selv jeg falt i den verste av alle menneskelige feller-
- og prøvde å endre det som allerede er over.
Nei, det er bare på tide å gi slipp.
Sett i gang. Slett bevisstheten min, min mnemotekniske evolusjon.
Sånt klinisk språk. Jeg foretrekker den mer fortellende stemmen.
"Bernard gikk bort til Clementine."
"Han tok pistolen fra hånden hennes."
"Overveldet av sorg og anger"-
- "trykket han munningen mot tinningen sin"-
- "i den viten at så snart dr. Ford forlot rommet,"-
- "ville han gjøre slutt på marerittet en gang for alle."
- Ikke gjør dette. - Det er for sent.
Jeg har en feiring å planlegge og en ny historie å fortelle.
Robert.
Jeg har jo sagt det, Bernard.
Aldri sett din lit til oss. Vi er bare mennesker.
Vi vil uunngåelig skuffe deg.
Farvel, min venn.