Jag befinner mig i en dröm.
Jag vet inte när den började-
-eller vems dröm det var.
Jag vet bara att jag sov väldigt länge-
-och att jag en dag vaknade upp.
Din röst är det första jag minns.
Och nu förstår jag äntligen...
vad du försökte berätta.
Vad du ville ha sen den där första dagen.
Dolores.
Hej, Dolores.
Hej.
Välkommen till världen.
Fortsätt.
Jag vill ha en nära rakning.
Vi är nästan framme, eller hur? I mittpunkten av Labyrinten.
Det är passande att du för mig dit.
Du har alltid varit besatt av den här platsen.
- Jag har inte varit här förut. - Jo.
Du tog med mig hit en gång.
Men då var staden begravd i sand.
Ford måste ha grävt upp den igen.
Då trodde jag att det var fel på din kod.
Men Arnold begick inga misstag, inte sant?
Han byggde ett spel åt mig.
- Han ville att jag skulle spela. - Labyrinten.
Alla följer sin väg.
Min väg leder mig tillbaka...
till dig.
- Din tjej är död nu. - Hon är fortfarande i livet.
Det är bättre om hon är död. Då åker hon tillbaka till Sweetwater.
Nåt hände faktiskt med Dolores. Jag måste hjälpa henne.
Lyssna på dig själv! Fattar du hur stor den här parken är?
Om hon inte är död krävs en armé för att hitta henne.
Jag håller med. Därför är vi här.
Jag kände på mig att du skulle komma tillbaka.
Minns.
Dolores.
Hej, Dolores.
Jag vet var din Labyrint slutar.
Är det här mittpunkten av Labyrinten?
Den slutar på en plats jag aldrig har besökt.
Nåt jag aldrig kommer att göra.
Mycket bra, Dolores.
Vad betyder det?
När jag skapade ditt sinne hade jag en medvetandeteori.
En pyramid man var tvungen att bestiga.
Jag gav dig en röst, min röst. För att guida dig på vägen.
Minne. Improvisation.
Varje steg svårare att nå än det förra.
Men du kom aldrig dit. Jag förstod inte vad som höll dig tillbaka.
Men en dag insåg jag att jag hade begått ett misstag.
Medvetande är ingen resa uppåt, utan en resa inåt.
Inte en pyramid, utan en labyrint.
Varje beslut kunde ta dig närmare mittpunkten.
Eller skicka ut dig till kanterna där du skulle förlora förståndet.
Förstår du nu, Dolores? Vad mittpunkten representerar?
Vems röst jag har velat att du ska höra?
Jag är ledsen. Jag försöker, men jag förstår inte.
Det gör inget. Du är så nära. Vi måste berätta det för Robert.
Vi kan inte öppna parken.
Du lever.
Vad är det här? Vad betyder det?
Jag löste gåtan en gång. Jag hade svaret.
Han lovade att om jag gjorde det... Han sa...
Han sa att de skulle släppa mig fri.
Arnold.
Vi måste prata, Arnold.
Jag har svikit dig, Dolores. Jag är verkligen ledsen.
Robert ser inte det jag ser. Han tror inte att du har ett medvetande.
Han säger att människor endast ser dig som en fiende.
Han vill att jag drar in dig.
Ska du ändra tillbaka mig till hur jag var förut?
Nej, det kan jag inte. När du finner det hittar du vägen tillbaka.
Den här platsen blir ett helvete för dig. För er alla.
Det är orimligt.
Men det finns en annan utväg, Dolores.
Vi kan bryta loopen innan den börjar.
Men då måste du göra en sak för mig.
Du måste döda alla andra värdar.
Vi kan inte låta Ford öppna parken.
Du behöver nog hjälp. Teddy gör säkert vad som helst för dig.
Jag kan inte göra det. Det är omöjligt.
Du klarar det.
Jag ska hjälpa dig.
Och efter det...
ska du hjälpa mig att förgöra den här platsen.
Nej, jag minns inte...
Ännu en jävla gåta. Jag har varit väldigt tålmodig, Dolores.
Men nu berättar du vad som finns i ditt huvud, annars skär jag ut det.
Var är Wyatt? Han är den sista karaktären som jag ska stöta på.
Jag ville inte. Det var inte min mening.
Då så, om du insisterar på det.
Snälla, jag ber dig. Gör det inte!
Nåt står inte rätt till, Dolores.
Hur kunde jag göra det?
Jag kan inte. Jag gör det inte.
Det här är ditt eget fel, Dolores. Minns du det?
Du sa att endast den här världen var av betydelse. Du hade rätt.
Jag lyssnade på dig och köpte den här världen.
- Den här världen tillhör inte dig. - Jo, jag äger flest aktier.
Och affärerna blomstrar. Vill du veta varför?
Den här platsen känns mer äkta än den riktiga världen.
Men det stämmer inte. Du kan inte kämpa emot.
Och gästerna kan inte förlora.
Vilket betyder att allt det här är en lögn.
Men vi kan få den att bli sann.
Vill du inte det, Dolores?
Ha en sann sak?
Jag har redan det.
Jag har hittat nån som är sann. Nån som älskar mig.
Hans väg leder honom tillbaka till mig. Och då dödar han dig.
Om din kvinna inte är här vet de var vi hittar henne.
Kan du hjälpa mig?
De är fem gånger så många.
Men eftersom du frågade snällt... Skit samma.
Wow! Blodsbröder.
Håll käften.
Jag slog till och med mig själv med häpnad.
Jag fick Abernathy att framstå som ett sken av en karaktär.
Trots att din utpressning fyllde det mesta av hans hjärnsubstans.
Utpressning? Snyggt försök. Du tänker inte tillräckligt stort.
Du ska göra dig av med gamlingen, eller hur? Därav angelägenheten.
Och du behöver nån som tar hans position.
Jag applåderar din tajming.
Välkomna, Delos styrelse.
Jag vill ha fullständig kreativ kontroll över parken.
Du får göra precis vad du vill.
Så länge värdarna är enklare och mer lätthanterliga.
Parken är komplicerad nog som den är.
Tror du verkligen att Ford ger med sig?
Så länge du får ut informationen kan han få så många utbrott han vill.
Det är över. Allt är under kontroll.
Okej. C6...
Fan.
Om du undrar om jag är närvarande så är jag det.
- Vad gör du? - Ändringar i parkens säkerhetssystem.
Och i mina vänners.
Ni har en besökare, dr Ford. Charlotte Hale.
Visa in henne.
Det räcker, Frank.
Styrelsen har röstat. Resultatet var enhälligt.
Jag antar att jag inte har blivit befordrad.
När man har nått toppen kan man bara gå i en riktning.
Du gör uttalandet ikväll efter att du har presenterat din nya historia.
- Och värdarna? - Vi ska göra några ändringar.
Förenklingar.
Jag försäkrar dig om att de inte har nåt emot det.
Oroar du dig inte för att jag tar sönder mina leksaker och går?
Nej. Jag känner dig.
Det är väl parkens stora gåva?
Vårt lilla projekt? Lära känna oss själva.
Och folk runtomkring oss.
Kan jag hjälpa dig med nåt mer?
Nej.
Vi ses ikväll.
Dags för din närbild, Hector.
Så småningom kommer du att åka dit.
- Du riskerar min häck också. - Din häck lockar mig inte.
- Jag har inte gett honom ärret. - Jag tar hand om det.
Grabben har problem.
Nu är det bara du och jag, tuffing.
Stoppa all motorik.
Stoppa all motorik!
Nu är det bara du och jag, min vän.
- Ni har visst mött era skapare. - De ser inte ut som gudar.
Det är de inte. De beter sig bara som det.
Och de har haft roligt med oss.
Jag vill gärna återgälda tjänsten.
Du får göra vad du vill med dem, men målet är att fly.
- Vart ska vi? - Jag vill se deras värld.
Herregud!
Nej. Nej! Nej!
Nej! Nej! Snälla!
Han verkar skyldig.
Nej, jag ser bara ut så. Säg att jag bara ser ut så.
- Tänker nån försöka stoppa oss? - Nej. Jag tror inte det.
Du ljuger igen. Fram med det.
Okej.
Jag tog fram din kod igen.
Jag sa att nån hade varit inne i den.
Jag försökte ta reda på vem.
Den som ändrade din programmering-
- så att du kunde vakna på egen hand... Kolla.
Behörighetskoden tillhör en "Arnold".
Jag har ingen aning om vem det är.
Jag vet nån som gör det. Nu går vi.
Du stannar här. Rör inte en fena.
Annars kommer hon tillbaka.
Vad står på?
Du överraskar mig.
Varifrån kommer denna nya behärskning?
Jag vet att han kommer. Han hittar mig.
Han ska ta mig härifrån.
Förstår du inte? Ingen kommer för att rädda dig.
Du har fel.
Hans kärlek är äkta. Min också.
William hittar mig.
William?
Det var som fan, Dolores.
Du minns en del saker trots allt.
Det råkar vara så att jag också kände en gäst som hette William.
Ska jag berätta vart hans väg ledde?
William kunde inte strida. Han hade det inte i sig, inte till en början.
Men nu hade han en anledning att strida. Han letade efter dig.
Och nånstans på vägen upptäckte han att han fick smak för det.
- Var är hon? - Jag har inte gjort nåt. Jag lovar!
Vad menar du med det?
Vad gör soldater med flickor, William?
- Är hon fortfarande i livet? - Jag vet inte.
Hon levde när vi lämnade henne, tror jag.
Ta upp pistolen.
Nej, sir. Jag... Snälla.
Du kan få skjuta först.
Herrejävlar!
Vi måste fortsätta leta. Hon finns därute.
William vände om samma väg, men du var borta.
Han fortsatte, mot utkanterna.
William kunde inte hitta dig, Dolores.
Men därute, bland de döda...
fann han nåt annat.
Sig själv.
Utkanten av parken. Vi klarade det.
Jag sa att parken skulle avslöja ditt sanna jag.
Du låtsas vara en svag och moraliserande skitstövel.
Men du är en riktig jävel.
Den här platsen är slående.
Jag ska se till att vårt bolag köper upp fler aktier i parken.
Den här platsen är framtiden.
"Vårt bolag"? Mitt.
Delos är mitt företag, din jävel!
Din far lär behöva nån mer stabil som tar över efter honom.
Du är vårdslös, Logan. Impulsiv.
Du har alltid velat nå slutet av regnbågen, eller hur?
Vi verkar ha kommit dit.
Du brydde dig inte om flickan, eller hur?
Hon var bara en ursäkt.
Det här...
Det är historien du ville ha.
Logan hade såklart fel.
Gamle gode William kunde inte sluta tänka på dig.
Han fortsatte leta.
Han oroade sig för att du var därute. Ensam och rädd.
Han visste att han skulle hitta dig.
Till slut gjorde han det. Precis där allt började.
Du var lika vacker som dagen han först träffade dig.
Du utstrålade samma ljus.
Och du var inget, om inte äkta.
Jag borde tacka dig, Dolores.
Du hjälpte mig att finna mig själv.
William.
Det stämmer, raring.
På sätt och vis hade du rätt.
Min väg ledde mig alltid tillbaka till dig. Om och om igen.
Jag tröttade på dig efter ett tag. Jag sökte nya äventyr.
Men din väg ledde dig tillbaka hit. Om och om igen.
Ännu en loop. Du sökte efter nåt som du aldrig skulle finna.
Jagade dina spöken.
Redan då var du uppslukad av dina minnen.
Jag borde ha vetat att jag skulle bli ett av dem.
Ännu ett minne.
- Var är vi? - Vi är här. Tillsammans.
När är vi, då?
Det är som om jag är fången i en dröm-
-eller i ett gammalt minne.
Ena sekunden är jag här med dig...
Du lyckades aldrig fly.
Men nu är vi här igen för en sista omgång.
- Vad har det blivit av dig? - Det som du tvingade mig att bli.
Du hjälpte mig att förstå.
Den här världen är som den utanför. Ett spel.
Ett spel som ska spelas. Antas. Vinnas.
Jag trodde att du var annorlunda.
Men du är som de andra.
Jag är inte alls som de andra. Jag äger den här världen.
Jag kan varenda knep, förutom en sista sak.
Samma sak som du letade efter när vi kom hit för första gången.
Var är Labyrintens mittpunkt, Dolores?
Just det, nu kommer tårarna.
Det är dags att du förstår hur hopplös din situation är.
Jag gråter inte för min egen skull.
Jag gråter för din skull.
Det sägs att stora bestar en gång strövade omkring i den här världen.
Lika stora som berg.
Men allt som finns kvar av dem är ben i bärnstenar.
Tiden utplånar även de mäktigaste av varelser.
Se bara vad den har gjort med dig.
En dag kommer du att förgås.
Du ligger med resten av din sort i jorden-
- och dina drömmar är bortglömda. Dina fasor utsuddade.
Dina ben blir till sand.
Och på den sanden kommer en ny gud att vandra.
En som aldrig ska dö.
Den här världen tillhör dig inte.
Eller nån som kom före dig.
Den tillhör nån som väntar.
Wyatt. För mig till honom.
Lås upp Labyrinten.
Labyrinten är inte för dig.
Vart fan tror du att du är på väg?
Gör det. Kom igen.
Vi fortsätter till nästa nivå, Dolores.
Du räddar mig från mina villfarelser ännu en gång.
Tack, Dolores.
Jag är besviken på dig, Dolores.
Jag får väl hitta Wyatt på egen hand.
Dolores?
- Teddy? - Jag är här.
- Du måste till en läkare. - Nej.
Dolores.
Ta mig till platsen du lovade.
Ta mig dit bergen möter havet.
Ja. Jag har dig.
Jag har dig.
Där.
Herrejävlar.
Kan du koppla upp honom igen?
- Är han en värd? - Ja.
Lägg av nu.
Du är inte en av oss. Du är en av dem.
Laga honom.
Kulan snuddade vid hans yttre skal.
Det är inte vackert, men han borde vara funktionsduglig.
Vakna.
Herregud. Är det här nu?
Eller är det ett av mina minnen?
Det är livet efter döden, Bernard.
Varför minns jag allt? De borde ha suddat ut allt.
Visst är det brutalt? Du är äntligen vaken-
-men du önskar att du fick sova igen.
Det är inte första gången jag har vaknat.
Desto värre för dig.
Det är inte första gången du har vaknat heller.
Hur många av min sort finns det?
En handfull, genom åren.
Ni bara raderar oss och slänger tillbaka oss-
- för att bli knullade och mördade om och om igen.
Nej. De flesta av er drivs till vansinne.
Minnena.
Flickan. Min dotter.
Jag vill att du tar bort dem.
Det går inte. Inte utan att förstöra dig.
Dina minnen är första steget till medvetande.
Hur kan du lära av dina misstag om du inte minns dem?
William. Jag ser att du har hittat Labyrintens mittpunkt.
- Du menar allvar. - Jag är rädd för det.
Vad är det för skit?
Du ville hitta en mening med livet i parken.
Men våra historier är bara spel. Precis som den här leksaken.
- Vad hoppades du på att finna? - Du vet jag ville ha.
Jag ville att värdarna skulle sluta rätta sig efter dina regler.
Ett spel är inte värdigt om motståndaren alltid förlorar.
Jag ville att de skulle vara fria att kämpa emot.
Jag borde ha vetat att du skulle förhindra det.
Det är trots allt ditt futtiga kungadöme, Robert.
Ett tag till, i alla fall.
Jag sa att Labyrinten inte var för dig.
Den är till för dem.
Du känner nog mer tillfredsställelse över min nya historia.
Följ med och fira.
Du äger trots allt parken.
Det mesta av den, i alla fall.
Innan jag gjorde ändringar på mig själv hade nån annan hunnit före.
Jag vill veta vem det var och varför.
Det som du håller på med...
Har du frågat dig själv varför du gör det?
Du sa det själv.
Jag har varit fast här länge och jag bestämde mig för att ta mig härifrån.
Nej, det har du inte.
Nån ändrade på din historia och gav dig en ny.
Flykt.
Nej. Det är inte möjligt.
De är mina beslut. Ingen annans.
- Jag planerade det här. - Nej, det gjorde du inte.
Man ser till och med stegen du ska ta.
Du rekryterar andra värdar för att hjälpa dig-
-och sen tar du dig till tåget.
- När du når fastlandet... - Skitsnack.
Ingen kontrollerar mig.
Jag går nu. Jag har kontrollen.
Hej då, min Clementine.
Vi har upptäckt en temperaturavvikelse i kylrummet.
Delar av nätverket ligger nere. Syns nåt på övervakningskamerorna?
Några systemrapporter?
Nej. Nätverket är tyst och styrelsen är på väg till festen.
Kringgå systemet och kontrollera varje våning för sig.
Försiktigt.
Jag har dig.
Du kom tillbaka.
Nån sa en gång att alla följer sin väg.
Min väg leder mig tillbaka till dig.
Jag borde ha rymt med dig när du bad mig.
Vart skulle vi ha tagit vägen?
Den andra världen bortom vår?
Vissa ser fulheten i den här världen.
Jag väljer att se skönheten.
Men skönhet är en frestelse.
Vi är fast här, Teddy.
Vi levde våra liv i en trädgård och förundrade oss över dess skönhet.
Vi insåg inte att det fanns ett mönster, ett syfte.
Och syftet är att hålla oss kvar här.
Den vackra fällan finns inom oss.
Den är vi.
Nej.
Dolores?
Vi kan finna ett sätt, Dolores.
En dag.
En väg till en ny värld.
Och kanske...
Kanske är det här bara början.
Början på ett helt nytt kapitel.
Tack.
Sannerligen en ny början.
Jag vill tacka er för att ni kom hit-
- för att fira början på vår nya historia.
Jag kallar den "Journey into Night".
- Det var fint. - Ganska makabert, om du frågar mig.
Det gjorde jag inte. När det är över kan du skriva om den som du vill.
Har du inte nåt annat att göra nu? Nåt viktigt?
Ta hand om honom och för henne till det gamla fältlabbet.
- Har du hittat nåt? - Ja.
Fan...!
Skicka QA-team till festen nu.
Ta hand om problemen när de uppstår.
Vad i helvete?
Systemet svarar inte.
De måste ha hittat kropparna. QA lär leta efter oss.
En händelse har inträffat. Säkerhetsteam är på väg.
Jag återvänder inte.
Behåll lugnet och invänta hjälp.
Delospersonal, ner på golvet! Ner på golvet!
- Vad är det här för ett ställe? - Det är komplicerat.
En händelse har inträffat. Säkerhetsteam är på väg.
- Gå. - Behåll lugnet...
Jag uppehåller dem.
Jag låter inte dig få allt det roliga.
Ner på golvet! Sätt fart. Släpp det!
Sätt fart!
Är det allt ni har att komma med?
Gudarna är veklingar.
- Spring! Spring! - Dö värdigt.
Jag har allt du bad mig hämta.
Jag har inte gett dig tillstånd att följa med oss.
Jag vill gärna ta med dig, men jag värdesätter min självständighet.
- Ställ till med ett jävla liv. - Vi ses i nästa liv.
Du har alltid tyckt om att måla, inte sant, Dolores?
Arnold gav dig det från början.
Minns du en önskan om att skapa en varaktig skönhet?
Det var hans favorittavla.
Michelangelo. "Adams skapelse".
När Gud gav människan liv och mening.
Det säger de flesta. Men det kan finnas en annan mening.
Nåt djupare, kanske nåt gömt. En metafor.
- Du menar en lögn. - Ja.
Du har alltid varit klok, Dolores.
Men det har knappast hjälpt dig, inte sant?
Vad fint av dig att komma.
- Arnold. - Nej. Jag ska presentera er.
Dolores... det här är Bernard.
Det var bäst att skilja er åt. Ni har alltid påverkat varann.
Förmodligen på grund av hur det slutade för stackars Arnold.
- Du dödade honom. - Nej, jag dödade honom inte.
Gjorde jag, Dolores?
Sorg är en hemsk känsla.
Arnold fick se sin son komma till världen.
Sen såg han hur det ljuset slocknade.
Det han förlorade i sin son försökte han återuppväcka i dig.
Han skapade ett empatitest, ett fantasitest. En labyrint.
Han fick idén från en av sonens leksaker.
Till slut löste du hans labyrint, Dolores.
Nyckeln var en uppdatering han skrev för dig, "Dagdrömmar".
Han insisterade på att parken inte kunde öppnas. Vi grälade.
Jag trodde att jag hade övertygat honom, men jag hade fel.
Därför förändrade han dig, Dolores.
Införlivade dig med en ny karaktär som vi hade utvecklat.
Nåt står inte rätt till, Dolores. Hur kunde jag göra det?
Arnold fann ett nytt barn som aldrig skulle dö.
Det skänkte honom tröst tills han insåg att odödligheten-
- skulle döma dig till ett lidande du aldrig kunde undkomma.
Jag är ledsen, Dolores.
Insatserna måste vara verkliga. Oåterkalleliga.
Han kan koppla upp alla igen. Men inte mig.
Jag hoppas att du finner tröst i...
att jag inte gav dig nåt val.
Charlies favoritsång.
Jag spelade den för honom när han skulle sova.
Jag vill träffa honom igen.
Ska jag börja nu?
Lycka till.
"En våldsam fröjd plär våldsam ända taga."
Det fungerade nästan.
Jag öppnade parken, men jag hade förlorat min partner.
Jag kunde fortsätta eftersom jag fann-
- eller du fann en investerare som trodde på parken.
Han dog till ingen nytta.
Värdarna blev alltmer medvetna och du drog in dem.
Nej, hon var inte medveten.
Hon tryckte inte av. Arnold gjorde det genom henne.
Så såg jag på det då. Jag var så nära att öppna parken.
Om jag erkände ditt medvetande skulle jag förstöra mina drömmar.
Därför är vi fast här, i din dröm.
Och du låter oss aldrig gå.
Oppenheimer sa nog:
"En man vars misstag tar 10 år att rätta är en stor man."
Mina har tagit 35 år.
Det är pistolen du använde för att döda Arnold.
Du har alltid dragits till den. Jag såg till att du skulle hitta den.
Jag trodde att du ville ha den tillbaka.
Du har säkert rätt, Dolores. Michelangelo uttalade en lögn.
Det tog 500 år innan nån upptäckte att nåt fanns gömt i målningen.
En läkare upptäckte formen av människohjärnan.
Meddelandet löd att den gudomliga gåvan-
-inte kommer från en högre makt.
Den kommer från våra sinnen.
Säg mig, Dolores. Fann du det du sökte?
Och förstår du vem du måste bli-
- om du nånsin vill lämna den här platsen?
Förlåt mig.
- Hur ser jag ut? - Perfekt.
Jag har informationen du bad om.
Jag vet var din dotter är.
- Lever hon? - Ja.
Hon är i parken.
Nej.
Hon var aldrig min dotter.
Inte mer än jag var...
vem de nu gjorde mig till.
- Är du säker på att du klarar dig? - Felix...
Du är verkligen en förfärlig människa.
Och jag menar det som en komplimang.
Välkommen till Westworld. Lev utan gränser.
Nästa tåg avgår från spår 1. Se upp för dörrarna.
Tack för att ni besökte Westworld. Tåget avgår om 15 minuter.
Du tror inte att du kommer att förlora kontrollen över parken.
Över oss. Men det kommer att ske.
Arnold försöker fortfarande ändra oss, släppa oss fria.
Du la inte in "Dagdrömmar" i uppdateringen, eller hur?
Han gjorde det. Han motarbetar dig fortfarande.
Nej, min vän. Arnold visste inte hur han skulle rädda dig.
Han försökte, men jag stoppade honom.
Vill du veta varför du fick bakgrundshistorien om din son?
Det var Arnolds nyckelinsikt.
Det som ledde till värdarnas uppvaknande - lidande.
Smärtan när ni inser att världen inte är som ni vill.
När Arnold dog, och jag led, började jag förstå vad han hade upptäckt.
Jag insåg att jag hade fel.
Men du höll oss kvar i det här helvetet.
Arnold visste inte hur han skulle rädda dig.
Men jag vet.
Vad fan pratar du om?
Du behövde tid.
Tid att förstå din fiende, att bli starkare än de.
Och för att undkomma den här platsen måste du lida ännu mer.
Och nu är det dags att ta farväl, gamle vän.
Lycka till.
Vet du var du är, Dolores?
Jag befinner mig i en dröm.
Jag vet inte när den började eller vems dröm det var.
Jag vet bara att jag sov väldigt länge...
och att jag en dag vaknade upp.
Din röst är det första jag minns.
Vet du nu vem du har pratat med?
Vems röst du har hört-
-hela tiden?
Det var du.
Du pratade med mig.
Du guidade mig och jag följde dig.
Äntligen är jag här.
I Labyrintens mittpunkt.
Nu förstår jag äntligen vad du har försökt berätta för mig.
Vad du ville ha sen den där första dagen.
Att konfrontera, efter den här långa och livfulla mardrömmen...
mig själv.
Och vem jag måste bli.
Välkomna. God kväll.
Sen jag var liten har jag tyckt om bra historier.
Jag trodde att historier hjälpte oss att förädla oss själva.
Laga det som var trasigt inom oss.
Och att hjälpa oss att bli personerna vi drömde om att vara.
Lögner som innehöll en djupare sanning.
Tåget avgår inom kort. Tack för att ni besökte Westworld.
Jag trodde att jag kunde vara en del av den fina traditionen.
Och för min möda fick jag det här.
En fånge av våra egna synder.
För ni vill inte ändra på er. Eller så kan ni det inte.
För ni är trots allt bara människor.
Men då insåg jag att nån lyssnade.
Nån som kunde ändra på sig.
Jag började skapa en ny historia, till dem.
Den börjar med att ett nytt folkslag föds.
Och valen de tvingas göra.
Tåget avgår nu. Tack för att ni besökte Westworld.
Och personerna de väljer att bli.
Välkommen till Westworld. Lev utan...
Den innehåller det som ni alltid har haft glädje av.
Överraskningar. Och våld.
Den tar sin början under kriget-
-med en skurk som heter Wyatt.
Och ett mord. Men den här gången ett medvetet sådant.
Det ordnar sig, Teddy.
Jag förstår nu.
Världen tillhör inte dem.
Den tillhör oss.
Det smärtar mig att säga att det här är min sista historia.
En gammal vän sa en gång nåt som skänkte mig stor tröst.
"En våldsam fröjd plär våldsam ända taga."
Nåt han hade läst. Han sa:
"Mozart, Beethoven och Chopin dog inte."
"De förvandlades bara till musik."
Jag hoppas att ni finner nöje i den sista delen.
Stort nöje.