Akropolis. Et mægtigt vidunder på en bakketop, over 2.000 år gammelt.
Templernes størrelse er næsten ubegribelig.
Hvordan opførte de gamle grækere disse utrolige bygninger?
Det er meget fascinerende. Et stort mysterium.
Hvilke ritualer blev de brugt til, og hvordan har de overlevet-
-mens andre bygninger fra oldtiden er smuldret?
Den eneste måde at løse mysterierne på er at skille tempelkomplekset ad.
Vi må udforske strukturen sten for sten...
...for at afsløre de forbløffende, hemmelige ingeniørbedrifter-
-der ligger skjult i dette oldtidsvidunder.
AKROPOLIS' HEMMELIGHEDER
Højt oppe på en massiv klippeformation over Athen-
-står et vartegn over vestlig civilisation: Akropolis.
Her byggede grækerne for 2.400 år siden en utrolig tempelby-
-hvor de kunne tilbede deres guder.
Nu er konservatorer i gang med at skille det ad og genopbygge det-
-og Akropolis afslører sine skjulte hemmeligheder.
Nye ledetråde bliver fundet under arbejdet med de to største bygninger:
Det verdensberømte Parthenon-
-og det imponerende indgangsparti kendt som Propyleia.
Parthenon var den tids største tempel.
Et af antikkens vidundere.
Ved hjælp af 22.000 ton dyrebart marmor-
-byggede græske stenhuggere en udsøgt og perfekt bygning.
De 13.000 individuelle sten passede så præcist sammen-
-at sammenføjningerne var vandtætte.
De 58 enorme søjler kunne modstå jordskælv.
Det er en utrolig bygning, men hvordan opførte de gamle grækere den?
Hemmeligheden bag Parthenons perfektion ligger i byggematerialet.
Marmor.
De største blokke er enorme og vejer omkring ti ton stykket.
Men marmor fandtes ikke i Athen-
-så hvordan fandt og transporterede grækerne alt det marmor-
-op til byggepladsen på en bakketop?
Svaret findes på Penteli-bjerget, 17 kilometer fra byen.
Historiker Edith Hall er taget hertil for at løse det oldgamle mysterium.
Dette er Parthenons fødested.
Det var fra disse klippesider, de udhuggede marmoret-
-og bragte det hele vejen til Athen.
Der ligger glimtende hvide marmorsten i alle størrelser overalt.
Se den her. Hvis man samler den op, kan man se-
-hvor utrolig hvid den er, og at den skinner.
Når først den var blevet pudset og filet og hugget til-
-ville den glimte i solskinnet. Den stråler helt.
Edith er helt omgivet af marmor i det oldgamle stenbrud-
-men det meste af det er i små stykker.
I oldtiden ville det have været svært at finde de enorme blokke-
-det ville kræve at bygge Parthenon.
I dag står arbejdere i det moderne stenbrud med den samme udfordring.
Blokkene herfra er noget helt særligt.
De er eftertragtede på grund af kvaliteten og farven.
De kommer fra samme lag marmor som i det antikke stenbrud-
-og bliver brugt i restaureringen af Akropolis.
Det er samme type marmor, som man i antikken brugte til Parthenon.
Det bliver ikke udhugget det samme sted-
-men det er nøjagtig samme slags marmor.
Selv med moderne maskiner er det svært at udhugge store blokke.
Klippen er fuld af naturlige revner, der får marmoret til at flække.
Båndsave med diamantskær skærer let gennem stenen.
Men når Sotiris har fået blokkene ud, knækker de tit over i mindre stykker.
Vi skal bruge store blokke til Parthenon.
Vi udhugger kun en til tre blokke af rette størrelse og styrke hvert år.
For oldtidens grækere, som kun havde håndværktøj, må det have taget år-
-at udhugge de ti ton tunge sten, de skulle bruge til Parthenon.
Og når stenene var fundet, stod man over for en endnu større udfordring.
Hvordan fik de transporteret de tunge, dyrebare blokke 17 kilometer-
-og derefter op til byggepladsen på bakketoppen?
I det antikke stenbrud tror Edith, at hun har fundet en ledetråd.
Lige nu står jeg på den vej, der blev anlagt for at transportere stenene-
-hele vejen fra stenbruddet og ned til Athen og Akropolis.
Det er ned ad bakke hele vejen. Det er stejlt, men det er også fladt-
-og vejen er så lige, som det var muligt-
-så afstanden blev forkortet, for det var jo et meget hårdt slid for alle.
Arbejderne brugte muldyr til at trække stenene på kærrer-
-ned ad bjerget mod Athen.
Men så kom den største udfordring: at hejse marmoret op til Akropolis.
Klippen knejser 70 meter op over byen.
Det ville være umuligt for grækerne at hejse blokkene direkte op.
Så hvordan fik de slæbt dem op på toppen?
Svaret ligger gemt, ubemærket af de tusinder af turister, der går forbi.
De opførte en glat stenrampe i en ret lav vinkel.
Hældningen er kun ti grader.
Der er kun få af stenene tilbage, men deres hældning viser tydeligt-
-at de indgik i en enorm rampe-
-der strakte sig fra foden af bakken og helt op til toppen.
Hvordan brugte grækerne så rampen?
Arkæologer mener, at de skabte et perfekt system.
Ved foden af rampen satte arbejderne en vogn med kæmpestore hjul-
-der kunne bære marmorblokkenes kolossale vægt.
Oppe på toppen af rampen fastgjorde de en enorm talje af træ.
Et tykt reb løb rundt om den og ned til vognen ved foden af rampen.
De forbandt rebet til en anden vogn på toppen-
-som så blev fyldt med murbrokker for at fungere som modvægt.
Når vognen med murbrokker rullede ned, trak den marmorblokkene op.
En genial kabelbane, der løb helt op til Akropolis.
Det krævede en enorm indsats at få 22.000 ton sten op på denne bakke.
De gamle grækere kunne have opført de hellige templer hvor som helst-
-så hvorfor valgte de det mest besværlige sted i byen-
-og hvad brugte de dem til?
Akropolis betyder "højt sted" eller "byens tinde".
Det fungerede som skatkammer og oprindelig som sæde for bystyret-
-og det var i hvert fald et sted, hvor man tilbad guderne.
På Akropolis følte grækerne sig tættere på guderne oppe i himlen.
De tilbad mange forskellige guder-
-men hovedtemplerne her var tilegnet én bestemt af dem: Athena.
Athena var en af de ældste græske guder.
Hun var gudinde for byer og civilisation-
-og blev tilbedt på steder, hvor der lå en fæstning på et bjerg-
-og folk samlede sig i bysamfund.
Det er derfor, byen hedder Athen. Det er Athenas by.
Athena var kendt som "jomfrugudinden"-
-og derfor fik bygningen navn efter ordet for jomfru: Parthenon.
Historiske beretninger afslører, at det engang var et skinnende tempel.
Indenfor stod en 11 meter høj statue af gudinden Athena.
I hendes hånd stod en mindre figur af Nike, sejrsgudinden.
Rundt om hende rejste sig en fantastisk bygning-
-skabt for at athenerne kunne tilbede gudinden-
-som de mente ville beskytte deres by og gøre den uindtagelig.
For nylig har arkæologerne gjort en utrolig opdagelse.
Der ligger en underlig konstruktion skjult under Parthenon.
Kan det tænkes, at den bygning, vi kender, ikke er originalen?
I dag er der et ambitiøst projekt i gang i Athen for at genopbygge-
-og restaurere ruinerne af oldtidens Akropolis.
Midt i den imponerende tempelby ligger Parthenon.
Arkæologerne undersøger dets historie-
-og finder overraskende nye spor til dets oprindelse...
...blandt andet noget mærkeligt skjult nede under selve Parthenon.
Gemt af syne nede under Parthenons marmorgulv-
-ligger der titusinder af mystiske kalkstensblokke.
Blokkene ligger i 22 lag på den ene side.
De danner et enormt kileformet fundament-
-der ligger tæt ind til skråningen under Akropolis.
Undersøgelser har afsløret, at nogle af blokkene er over 100 år ældre-
-end stenene i Parthenon, der ligger oven på dem.
Det tyder på, at her stod en anden bygning længe før den, der er nu.
Hvad var det for en gådefuld bygning, og hvad skete der med den?
Arkæolog Elisavet Sioumpara arbejder på at løse mysteriet.
-Hvad kan du se, Kosta? -4,1.
Hun og hendes hold lægger et kæmpestort tredimensionelt puslespil.
Der ligger tusinder af sten spredt ud over Akropolis.
Det er ikke dem alle, der er marmor. Nogle af dem er kalksten-
-fragmenter af ældgamle bygninger, der stod her før Parthenon.
Elisavet leder efter stykker af sten, der passer sammen.
Det er en enorm opgave.
Projektet har kørt i over 30 år.
Vi har allerede samlet omkring 23.000 stenblokke.
Vi prøver primært at finde ud af, hvor stenene stammer fra.
Ja, det er et stort puslespil!
Men det er et puslespil med en helt usædvanlig gevinst.
Hvis de kan sætte nok stykker sammen-
-kan de finde ud af, hvordan de oprindelige bygninger så ud.
Det er højst sandsynligt en tagsten. De er meget sjældne.
Vi giver dem et id-nummer og dokumenterer alting under det nummer.
Deres mål, hvilken stenart det er, og hvor de er fra, hvis vi kan se det.
Vi skriver alt ind på computeren-
-og så rekonstruerer vi, hvordan bygningen så ud.
Efter flere års arbejde har holdet gjort en stor opdagelse.
Ud fra de små fragmenter, arkæologerne har samlet-
-har de regnet sig frem til dimensionerne i en mystisk bygning.
De har set på de udskårne blokke og regnet ud-
-at det var et tempel med et imponerende indgangsparti-
-og 48 meter lange sider, og at det vejede tusinder af ton.
Det knejsede stolt på et fundament af kalkstensblokke-
-som stadig ligger dybt under det Parthenon, vi kender i dag.
Utroligt nok var dette oldgamle tempel også et Parthenon-
-opført længe før det, vi kan se i dag. Men hvad skete der med det?
Edith mener at have fundet ledetråde til svarene i disse statuer.
Det her er resterne af skulpturerne fra Athena-templet-
-der lå der før det Parthenon, vi kender, og de er helt utrolige.
Figurerne er fra en tid, kort før Athen blev verdens første demokrati.
De er meget mere basale og primitive end dem på Parthenon.
Det vides stadig ikke, hvorfor templet blev ødelagt-
-men måske mente grækerne, at det var gammelt-
-og at de mytologiske skulpturer ikke stemte overens med deres tro.
Måske var der noget af mytologien, der ikke passede helt.
Men vi ved, at det var et meget vigtigt skridt-
-mod opførelsen af det store tempel, vi kender som Parthenon.
Det første Parthenon beviste for athenerne-
-at de kunne opføre et tempel i sten højt oppe over byen.
Men den næste generation var opsat på at bygge noget større og bedre.
Deres bedrift, at bygge det antikke Akropolis, vi kan se i dag-
-var virkelig ekstraordinær.
Holdet, der arbejder på at restaurere Akropolis, er overbevist om-
-at det er nogle af de fineste bygninger i verdenshistorien.
Vasiliki Eleftheriou er chef for restaureringsprojektet.
De skal rykke de blokke der nu. Den endelige position er herovre.
I dag lægger holdet en blok på plads, som udgør indgangspartiet-
-Propyleia.
Restaureringen afslører nye beviser for-
-at stenhuggerne i antikken arbejdede med ekstrem præcision.
De huggede mærker ind i stenene, som Vasiliki stadig kan måle efter.
Vi kan se svage spor af linjer, der viser den oprindelige position.
Nu placerer vi dem igen langs den linje.
Det er en udfordring at gøre antikkens bygmestre kunsten efter-
-selv med moderne værktøj.
Alle vores teknikere i dag beundrer de antikke bygmestre.
De kendte til hemmeligheder, som vi ikke ved noget om.
Selv efter 2.400 år glider den oldgamle stenblok glat på plads.
For at bygge Akropolis måtte grækerne gentage den præcision igen og igen.
Men hvordan gjorde de det?
De antikke stenhuggere udhuggede 13.000 rektangulære marmorblokke.
De samlede blokkene til 12 meter høje mure.
Uden for murene stablede de over 600 massive marmorcylindere-
-så de dannede 58 enorme søjler, der var over tre etager høje.
Oven på dem lagde de sten, der vejede op til ti ton.
Hvordan kunne de gamle grækere løfte så store sten-
-og placere dem med så minutiøs præcision?
Ved indgangspartiet til Akropolis, kendt som Propyleia-
-forsøger konservatorholdet at løse det samme problem som i oldtiden.
Arkitekt Konstantinos Karanasos og hans hold skal løfte en stencylinder-
-op på toppen af en af søjlerne.
Planen er at placere cylinderen i dens originale position.
De skal være ekstremt forsigtige, når de løfter den 2.400 år gamle sten.
Vi må være meget forsigtige, så vi ikke beskadiger den.
Vi står med et stort ansvar.
Der viser sig snart et problem.
Stropperne løber nede under cylinderen.
Det gør det umuligt at sænke cylinderen direkte ned på søjlen.
Hvad gjorde de gamle grækere, som holdet her ikke gør?
Én original sten ud af de mange tusind på Akropolis afslører svaret.
Den ser helt anderledes ud end de andre cylindere-
-men Edith mener, at den er svaret på mysteriet.
Det er spændende. Det er en cylinder til en af søjlerne-
-men i den tilstand, den ankom i fra stenbruddet.
I stenbruddet blev den udhugget, så den var rund-
-men disse udspring blev ikke hugget af.
Hvad blev udspringene så brugt til?
Grækerne havde store trækraner-
-der kunne løfte ti ton tunge marmorblokke tre etager op.
De udhuggede ikke cylinderne, bortset fra udspringene.
Rebene var fæstnet til udspringene og kunne let tages af igen.
De stablede 11 cylindere op for at bygge en søjle-
-og så udhuggede stenhuggerne kannelurerne helt lige-
-og sikrede sig, at alle Parthenons søjler så fuldkommen ens ud.
Uden udspringene-
-kan Konstantinos og hans hold kun få cylinderen på plads-
-ved at bruge moderne udstyr.
De fæstner reb stramt omkring cylinderen-
-men det er ikke let at holde stenen lige.
De prøver at løfte den horisontalt-
-for den skal placeres horisontalt på den anden cylinder.
Det tager holdet to dage at placere cylinderen på dens oprindelige plads-
-og komme et skridt tættere på at færdiggøre indgangspartiet.
Bygningerne på Akropolis er over 2.400 år gamle.
Meget få andre bygninger har overlevet så længe-
-men Grækenland er et af verdens mest seismisk aktive områder.
De seneste jordskælv har knust moderne bygninger i byen.
Hvad er hemmeligheden? Hvordan har de gamle templer klaret sig?
Højt oppe over Athen knejser de gamle templer på Akropolis-
-inklusive Parthenon, som et mysterie inden for ingeniørkunst.
De står i et af de mest seismisk aktive lande i verden.
De seneste jordskælv har knust moderne bygninger i byen...
...så hvordan har de gamle templer overlevet i over 2.000 år?
Seismolog Ioannis Kalogeras måler seismisk aktivitet på Akropolis.
Her er et af de steder, hvor vi ofte placerer accelerografer på Akropolis.
Her kan I se accelerografen.
Accelerografen, som er en ud af ti, måler, hvor meget jorden ryster.
Nu har vi forbindelse til fem apparater.
Ved at se på dataene har Ioannis opdaget, at der ved jordskælv-
-sker noget mærkeligt her i Parthenon.
Det her er et eksempel på et typisk, lokalt jordskælv.
Optagelsen viser, at Parthenons fundament-
-ryster mindre end jorden i resten af byen.
Men hvorfor sker det? Hvad er der så særligt ved stedet her?
Det skyldes, at de geologiske omstændigheder er anderledes.
Selve klippen er solid, men byen rundt om den er bygget på løs jord-
-som ryster kraftigt under et jordskælv.
Parthenon er bygget på kalksten. Det er mere stift og giver sig ikke.
Det ser ud, som om Parthenons fundament, der hviler på klippegrund-
-har hjulpet det til at overleve så længe.
Men det i sig selv forklarer ikke, hvordan templerne har klaret sig.
Det vigtigste svar på, hvorfor de er noget særligt, findes inde i stenene.
Hvis man skiller Parthenon ad-
-finder man ikke et eneste gram mørtel til at binde marmoret sammen.
I stedet er der mystiske riller i blokkene-
-og nede i dem ligger der jernbøjler.
Inde i søjlernes cylindere finder man kiler og dyvler i træ.
Disse stykker af jern og træ beskytter templet mod jordskælv-
-men hvordan gør de det?
Civilingeniør Zannis Konteas samarbejder med konservatorholdet.
Han mener, at det var snedigt af de gamle grækere-
-at sætte sammenføjningerne ind.
Bøjlerne blev sat fast i riller, der omhyggeligt blev udskåret i blokkene.
Han har opdaget, at rillerne med vilje er gjort større end bøjlerne.
Hullet mellem bøjlen og rillen blev fyldt med bly-
-som blev smeltet og hældt ned i rillen.
Her kan man se, at noget af blyet er bevaret.
Blyet skærmer jernbøjlerne fra luften, så de ikke ruster-
-men det spiller også en afgørende rolle under et jordskælv.
Bly er jo et meget blødere materiale, så det absorberede noget af presset.
Under et jordskælv lod det fleksible bly marmorblokkene bevæge sig-
-mens bøjlerne forhindrer murene i at styrte sammen.
Det virkede fortrinligt. Det er templets levetid et godt bevis på.
Systemet, der beskytter søjlerne, er endnu snedigere.
Da søjlerne blev skilt ad-
-fandt man 2.400 år gamle træstykker, der var utroligt velbevaret.
Delene bliver kaldt "empolia" og "polos".
Cylinderne i søjlerne var forbundet med tre træstykker:
To empolia og én polos.
Polos'en blev placeret i hullerne i de to empolia-
-og det forbandt cylinderne.
Træstykkerne fungerer på en genial måde.
Uden dem ville et kraftigt jordskælv kunne ryste søjlerne ud af position-
-indtil de styrtede sammen. Men det forhindrer empolia'erne.
De sidder midt i cylinderne og fungerer som bløde træled.
Deres særlige form gør, at søjlerne kan vakle under et jordskælv-
-men cylinderne bliver holdt på plads.
Det betyder, at de ikke styrter sammen-
-så når jorden holder op med at ryste, står Parthenon stadig.
Arkæologerne har fundet beviser på, at konceptet virker i praksis.
Vi er så heldige at have et eksempel på, at en sidelæns forskydning-
-mellem to cylindere har påvirket polos'ens form.
Polos'en er blevet mast, har beholdt sin form og er meget velbevaret.
Træstykket holdt sammen på stenene og blev forvredet, men knækkede ikke.
Den antikke byggemetode er så god-
-at holdet, der restaurerer Akropolis, bruger de samme teknikker.
Der hvor de gamle sten mangler, erstatter holdet dem med nyt marmor.
I dag lægger holdet en ny marmorblok på plads i muren til kælderen-
-templets allerhelligste.
Arkitekt Rosalia Christodoulopoulou overvåger processen.
Nu forsøger vi at lægge marmorblokken på plads.
De gamle grækere brugte dyvler af jern til at føje blokkene sammen.
Konservatorerne bruger titanium, eftersom det ikke ruster-
-og i stedet for at hælde bly over dyvlen, fæstner de den med mørtel.
Hver sten har en dyvel, der styrker den under et jordskælv.
Mørtlen er svag, så under et jordskælv vil den smuldre-
-og lade blokkene bevæge sig, ligesom blyet gjorde.
Efter måneders forberedelse-
-tager det kun holdet ti minutter at lægge stenen på plads.
De håber, at de ved at kopiere de gamle metoder kan sikre-
-at den bliver liggende på samme sted i århundreder.
Takket være genial jordskælvssikring står Parthenon stadig-
-to et halvt århundrede efter, at det blev bygget.
Nu er moderne forskere for første gang i færd med at nærstudere murene.
De har opdaget utrolige ting, der kan løse et forjættet mysterium.
Hvordan så den ikoniske bygning egentlig ud?
For at bygge det utrolige Akropolis-
-måtte græske bygmestre transportere enorme mængder marmor herop-
-løfte tusinder af blokke på plads og udhugge snesevis af udsøgte søjler.
Men hvad de derefter gjorde ligger hen i det uvisse.
Hvordan færdiggjorde de bygningerne, og hvordan så de oprindelig ud?
Kemiingeniør Eleni Aggelakopoulou gennemsøger Parthenon for spor.
Hun har meget få ledetråde, men en af de bedste er gemt i dette tårn.
Det er del af en moské, bygget inde i Parthenon i 1500-tallet.
Man kan se dele af det ældre, græske tempel gennem dette hul i muren.
Lige her blev nogle af tårnets stenblokke fjernet-
-og vi kan meget tydeligt se de fine udskæringer-
-der smykker dette område, her med ægget og pilen.
De sidste 500 år har moskéens løse stenmur-
-beskyttets Parthenons marmor mod elementerne.
Hvis vi ser godt efter, kan vi se spor af blå og grønne farver her.
Der ser ud til at være et mønster, der bliver gentaget.
De gamle grækere lod ikke marmoret være, men malede det i klare farver.
Hvis det passer, hvor meget af bygningen var så malet?
Stilladset omkring Parthenon lader forskerne se steder-
-de normalt ikke ville have adgang til.
De har opdaget flere spor af maling på det vestligste hjørne.
Her kan vi tydeligt se den røde farve-
-og her er et mønster med hjerteformede blade.
Imellem dem er der spor af rød maling i form af hjerter.
Det er en typisk udsmykning.
Eleni har opdaget et utydeligt spor af, hvor marmoret blev klargjort.
I dette hjørne af blokken kan vi tydeligt se mønsteret i udsmykningen.
Hvis vi ser godt efter, kan vi se de udskæringer, der blev brugt-
-til at danne mønsteret, som farverne så blev lagt henover.
Ved at sammenholde opdagelserne med beskrivelser af Parthenon-
-kan arkæologerne få en idé om, hvordan templet oprindeligt så ud.
For 2.500 år siden ville Parthenon have været et slående syn.
Det allerhelligste var et visuelt brag af skinnende marmor og farver.
Athenas kappe og rustning var lavet af over et ton skinnende guld-
-og hendes lemmer udskåret i skinnende hvidt elfenben.
Loftet var malet med klare farver...
...og udenfor viste kunstfærdige udskæringer scener fra græske myter-
-i så strålende farver, at det er svært at forestille sig i dag.
Men på trods af alle tegn på brugen af farver er det stadig ret mystisk.
Marmors overflade er hård og blank, og maling sidder dårligt fast på det.
Hvordan fik grækerne malingen til at blive siddende?
Euphrosyne Doxiadis undersøger antikke måder at male på.
Hun mener, at hemmeligheden var voks.
Man tager bivoks, som er meget rent og dufter vidunderligt.
Man smelter det sammen med harpiks fra mastikstræer, og så klæber det.
Euphrosyne smelter harpiksen og voksen sammen til sin maling-
-og tilsætter pigment for at give det en farve. Så skærer hun et mønster.
Jeg er sikker på, at de brugte skabeloner. Det er svært at udskære.
Det minder om Parthenons marmor. Man skal være meget nøjagtig.
Det efterlader en pæn fure, som gør det nemmere at styre voksen.
Euphrosyne skal have fart på. Når voksen køler af, bliver den hård.
Så er jeg klar. Jeg prøver at udfylde skabelonen så hurtigt som muligt.
Varmen hjælper med til at binde malingen til marmoret.
Når man brænder det, sidder det endnu bedre fast, fordi fugten fordamper.
Det får voksen til at forsegle marmoret og blive ét med det.
Det vil have krævet stor dygtighed at male Parthenon på denne måde.
Malerne har været endnu bedre end billedhuggerne, især på Parthenon.
Man kom slet ikke i nærheden af det, hvis man ikke var en af de bedste.
De færdige malerier i Athenas store tempel må have været fremragende.
Det meste af malingen på Parthenon er for længst borte-
-og konservatorerne skal skynde sig, hvis stenene ikke skal følge trop.
Århundreders angreb har gjort marmoret sårbart.
I 1600-tallet smadrede kanonkugler disse store huller...
...men det var kun en lille fodnote i templets lange ødelæggelse.
I år 267 e.Kr. satte invasionsstyrker ild til taget.
I århundredernes løb er statuen af Athena-
-over et ton elfenben og guld, forsvundet.
Derefter forvandlede de kristne Parthenon til en kirke-
-og rev figurerne af hedenske guder ned fra murene.
Og i 1687 blæste en eksplosion i et krudtlager hjertet ud af bygningen.
Selv i vore dage er bygningerne på Akropolis truet.
Konservator Anastasia Panou fører an i kampen for at redde dem.
Som I kan se, står det meget slemt til.
Her har vi forfald på grund af atmosfæriske, biologiske faktorer.
Fragmenterne forsvinder, så vi mister marmoret.
Et af problemerne opstår inde i selve stenene.
Da ingeniører sidst restaurerede bygningen for 90 år siden-
-indsatte de nye jernbøjler for at holde sammen på blokkene.
Men de dækkede dem med bly af dårlig kvalitet.
Bøjlerne er rustet og har udvidet sig og lavet revner i det gamle marmor.
Det skaber revner, og så flækker marmoret.
Nogle gange går store stykker marmor løs fra de store blokke-
-på grund af jernbøjlerne.
Indtil videre har holdet fjernet over 900 jernbøjler fra Parthenon-
-og erstattet dem med bøjler af titanium, et metal der ikke ruster.
Der hvor der mangler vigtige dele af det oprindelige marmor-
-er konservatorerne nødt til at erstatte dem.
Udhugningen af de manglende stykker er et job for fagmænd.
En stenhugger skal først lave en nøjagtig afstøbning af stykket.
Han bruger dette måleinstrument til at udmåle de dele, der skal fjernes.
Derefter går de i detaljer for at sikre en tæt sammenføjning.
Stenhuggeren maler den gamle stenblok med mudder.
Derefter skubber han de to sten sammen.
Mudderpletter på den nye sten viser ham, hvor han skal hugge.
Det endelige stykke kommer til at passe perfekt.
Lige nu skiller det nye hvide marmor på Parthenon sig ud-
-men med tiden vil farven falme og komme til at ligne det gamle.
Det nye marmor på dette tempel har siddet i 35 år og er falmet en del.
Til sidst vil det komme til at ligne det gamle.
2.500 år efter det blev opført, lærer Akropolis os stadig nye ting...
...og hjælper os til at afsløre de gamle grækeres mysterier.
Jo mere vi opdager, desto mere utroligt bliver dette gamle tempel.
Dets vigtigste bygning, det mægtige Parthenon-
-som blev opført for at tilbede en ældgammel gudinde-
-er en af verdens største civilisationers mægtigste bedrift.
Det er stadig et af verdens mest ærefrygtindgydende vidundere.