GLEDELIG 1919!
Da jeg kom til byen, lot jeg hjertet styre meg.
Jeg var så uskyldig.
Hygger du deg?
Jeg har aldri vært på et så elegant sted før,
heller ikke i så fint selskap.
Alle jentene må misunne meg.
Personlig hadde jeg foretrukket å ikke måtte dele deg
med alle disse menneskene.
Kan du unnskylde meg? Jeg må pudre nesen.
Jeg innså raskt at virkeligheten var veldig annerledes.
Og hva gjør du?
Du bør finne noen andre til å gjøre denne jobben, Victoria.
Jeg orker det ikke.
Du vil aldri ta kontroll over ditt eget liv
hvis du fortsatt venter på at drømmeprinsen skal redde deg.
Francisco kommer ikke tilbake.
Hvorfor la følelsene dominere deg?
Hva om han prøver å kysse meg igjen?
Det er enkelt.
Du fraråder ham...
...med en av disse.
Bare én i drinken hans, så slutter han å bry deg.
Det klarer du sikkert.
Godt nytt år, prinsesse.
Det som betyr noe, er at ingen finner ut...
...at det som egentlig styrer deg, er hodet... og ikke hjertet.
Folk tror at de som følger følelsene sine, ikke kan lyve.
Så derfor, når du vil narre dem,
må du få dem til å tro at alt skjer ved en tilfeldighet.
Det de ikke vet, er...
...at det ikke finnes tilfeldigheter.
Frøken Aguilar. For et sammentreff å treffe deg her.
Har du lyst på en drink?
Bare én drink.
Hva sier du?
Er det et ja?
-Frøken Aguilar, er det et ja? -Hvorfor kaller du meg ikke Lidia?
Så er det de som tror at bare hjertet vet hva vi egentlig vil.
At det er kompasset som leder oss til lykke.
Hvor var vi?
Men det er en løgn.
I ferd med å skåle.
En god start på en flott kveld.
Å følge hjertet kan få deg til å gjøre vanvittige ting...
...men det ender nesten alltid galt.
Finn deg til rette. Jeg er straks tilbake.
-Jeg er så glad for at du er her. -Jeg også.
Bor ikke du i familiehuset?
Hvis jeg forlot redet før jeg giftet meg,
ville det ha knust min mors skjøre hjerte.
Og som du vet, er jeg en mønstersønn.
Selvfølgelig.
Noe som ikke hindrer meg, som mann, i å ha behov for...
Å vurdere kandidatene dine?
Bånnski.
Du går raskt fram, og kvelden har knapt begynt.
Jeg er straks tilbake.
Legg fra deg kniven.
Hvordan kunne du gjøre dette mot meg?
Elisa, hva gjør du?
Hva har du gjort?
Jeg trenger en lege!
Vær så snill! Ring dr. Granados!
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Lukk døra!
KAPITTEL 4: FØLELSENE
Ubalda!
Er det ingen i huset? Ubalda!
Elisa!
Elisa...
Legen gjør alt han kan.
Jeg er så lei for det.
-Hvor er Carlos? -Jeg vet ikke hvor han er.
Folk som følger følelsene, senker ofte guarden.
Enten man følger hodet eller hjertet...
...avhengig av hva du gjør, lider du mer eller mindre i livet.
Og jeg hadde allerede lidd for mye.
Carlos, åpne. Det er meg!
Det er viktig. Åpne døra!
Han er der inne, men svarer ikke.
Dette skjer ofte med herr Carlos.
-Jeg er nede hvis du trenger meg. -Takk.
Carlos.
Hei. Våkne.
Stopp, det holder.
Går det bra?
-Hvor er jenta? -Det var ingen her da jeg kom.
Hva gjør du her?
Det er søstera di.
Hun prøvde å ta selvmord.
Hva? Hvordan går det med henne? Er alt vel?
Jeg vet ikke. Det er min feil, Carlos.
Hvordan kan det være det?
Det er ting jeg ikke fortalte deg om Alba.
Hun kom ikke bare tilbake i livet mitt...
Lidia!
Jeg mente ikke å forstyrre.
Beklager, men det er et nødstilfelle i familien.
Da burde jeg nok dra.
-Ha det bra. -Ha det.
Francisco, kom igjen.
Du og operatøren.
Vi tar det senere. Det er Elisa som betyr noe nå.
Og du måtte komme for å hindre Francisco i å fortelle sannheten?
Hva annet kunne jeg gjøre?
Tegningene var der, innen rekkevidde.
Jeg kunne ikke ta dem.
Hvorfor ler du?
Skulle gjerne ha sett Franciscos ansiktsuttrykk
da han fant bestevennen med sin barndoms kjærlighet.
Du kan sikkert se det for deg.
Se positivt på det.
Én positiv ting kom ut av det mislykkede ranet.
Hva da?
Ville du ikke skyve Francisco fra deg? Det var ingen bedre måte å gjøre det på.
Nei, jeg ville bare ikke at han skulle være i fare.
Jeg ville ikke såre ham.
Kjære deg, du kan få alt. Som sagt...
Victoria, hvis du skal si at du advarte meg, vær så snill...
Jeg sier ikke et ord til. Du er voksen.
Jeg ga deg råd. Hvis du tar det imot, perfekt.
Hvis ikke, vel...
...det er du som får ta konsekvensene.
Nå må du vel fortsette å late som om
du er tiltrukket av den mannen til du får tak i de tegningene.
For jeg antar du er villig til å ofre deg for Francisco
for å hindre at folk finner ut om feilgrepet ditt, det kysset.
Alba?
Jeg er det.
Selvfølgelig er jeg det.
Bruker han ikke lang tid?
Jeg er glad for å se, tross alt,
at du bryr deg om hva som skjer i denne familien.
Ricardo, vær så snill...
Det eneste som betyr noe, er at Elisa kommer seg, og at dette ikke blir kjent.
Heldigvis for oss dukker du opp og bekymrer deg når det verste er over.
Det er en lettelse.
-Jeg sa jeg er lei meg, far. -Hva hjelper det å være lei seg?
Har du spurt deg selv hva vi hadde gjort nå
om ikke Francisco hadde vært her?
-Det som skjedde, er ikke Carlos' feil. -Dette handler om mer.
Hvorfor ikke si hva du tenker på?
Hvordan kunne jeg gjøre så feil når det gjelder oppdragelsen din?
Når ble du en døgenikt som bare tenker på kvinner og fester?
Jeg er ikke en døgenikt.
Du er uansvarlig og egoistisk.
Du tenker bare på å kaste bort familiens formue.
Derfor kan du ikke ha ansvaret.
Vet du hvorfor jeg aldri er her?
Om jeg måtte holde ut med deg dag og natt, ville jeg ha kuttet håndleddene,
ikke Elisa.
Ricardo...
...det holder.
Det er ikke engang halvparten av hva han fortjener.
Doktor, hvordan er det med henne?
Hun må hvile. Hun er våken nå.
Fru Carmen, dattera di ba om å få snakke med mannen sin først.
Kjære...
...hvordan er det med deg?
Elsker du henne fortsatt?
Det tilhører fortida.
Jeg må tro deg, for jeg kan ikke...
Jeg tåler ikke tanken på at du tenker på en annen kvinne.
Elisa, du er den eneste kvinnen jeg bryr meg om.
Så kvitt deg med den kofferten...
...og sverg på at du har avsluttet det forholdet.
For hvis jeg mister deg, lar jeg deg ikke redde meg neste gang.
Og alle vil vite at du er ansvarlig for min død.
Vennen.
Kjære jenta mi...
Jenter, frokosten er klar.
Ja, vi kommer, fru Lola.
Det er alltid det samme. Dere kommer for sent!
Ángeles!
Kjære, hvordan kan jeg gå på jobb med denne?
Denne skjorta er ikke strøket.
Hva foregår denne morgenen? Frokosten er ikke klar. Jeg er sulten.
Jeg snakker til deg!
Strykejernet er i skapet.
Du kan stryke den selv.
Kom igjen, stryk skjorta.
-Hva? -Stryk skjorta.
Du trenger meg ikke til andre ting.
Må vi snakke om dette igjen?
Mener du virkelig alvor?
Ángeles, som sagt, jeg er lei meg.
Det var én feil, Ángeles. Én.
Hva mer må jeg gjøre? Vil du noensinne tilgi meg?
For å være ærlig vet jeg ikke.
Men til jeg har bestemt meg...
...får du ta deg av dine egne klær og lage din egen frokost.
-Ba han deg med ut? -Ikke akkurat.
Han sa vi skulle møtes i baren for å spise lunsj og snakke.
Så han ba deg med ut. Du sa ja, ikke sant?
Marga!
Om jeg går til baren, må jeg innrømme at jeg løy for ham. Jeg kan ikke det.
Bare forklar og beklag deg. Han vil forstå.
Og hva om han ikke gjør det?
Nei, det er best om jeg ikke går.
Ja. Jeg mener: Hvorfor ta en sjanse og leve livet?
Du kan bo på pensjonatet med fru Lola og føle deg bitter.
-Carlota, jeg er ikke bitter. -Nei, du er en feiging.
Er dette fornærmelsesdagen?
Om du mister ham fordi du ikke tar en sjanse, ikke kom gråtende til oss.
Hold dere unna kona mi. Forstått?
-Du skal ikke være her. -Dere skal ikke snakke mer med henne.
Jeg vet ikke hva dere har sagt, men hun var aldri så ulydig før.
-Ulydig? -Jeg har sagt ifra!
-Dere får ikke snakke med henne igjen. -Vær så snill.
Vær så snill...
Beklager.
Hvorfor beklager du? Det er hans feil!
Ángeles...
Kom igjen, sett deg.
Hvorfor skjer ting alltid på det verst tenkelige tidspunkt?
Sett deg.
Hva skjer?
Jeg er gravid.
Jeg sa det var en løgn, men det er sant. Og nå vet jeg ikke hva jeg skal gjøre.
Slapp av.
Vi må begynne å jobbe. Det går bra.
-Ángeles, vent. -Ok.
Hør her...
Hør her.
Hvis du vil fikse problemet, vet jeg noen som kan hjelpe.
Hun er veldig pålitelig og diskré.
Nei.
For meg er et barn en velsignelse.
Ja, men til tider er det ikke det.
Du er ikke den første av vennene mine som har opplevd dette.
Takk, men...
...nei, jeg takler dette.
Det er en telefon til deg, vennen.
Tror du at du er bra nok til å ta den?
Ja, mor, slapp av. Takk.
-Hallo, -Fru Elisa?
-Dette er Carolina. -Ja? Hva er det?
Jeg har flyttet inn på pensjonatet der operatøren Lidia...
Glem Lidia.
Fant en lapp min mann skrev til elskerinnen.
Hun heter Alba, ikke Lidia.
Det er feil kvinne.
Alba? Er du sikker på det?
Jeg så lappen med egne øyne.
-Ja, selvfølgelig. Jeg var ikke... -Finn denne Alba.
Alba... Hvis det finnes en Alba...
-Herr Francisco. -Ja?
Vil du at jeg skal organisere feiringen for de ansatte?
Vi har nådd 150 000 abonnenter i hele Spania.
Det blir ingen fest.
Husk, det var min far som lagde den regelen.
Vi feirer hver 50 000. nye abonnent.
-God morgen, Carolina. -God morgen, herr Carlos.
Carlos, faren din kommer til å bli sint.
Jeg gjør bare det han forventer,
organiserer fester og kaster bort familieformuen.
Det er som om du gjør det med vilje.
Jeg håper ikke det er fordi vi avviste prototypen.
Om jeg bar nag, hadde jeg sluttet å snakke med faren min for flere år siden.
Festen begynner kl. 18.00.
Dette er ikke en bra dag for feiringer.
Francisco, sett deg.
Ingen må få vite om det som skjedde med Elisa, ikke sant?
Én ting faren min hater mer enn fester, er å ikke holde fasaden.
Vi må fortsette.
Vi må late som om ting er normale.
Overlat det til meg. Det er min måte å hjelpe på.
Det eneste de sier jeg er flink til.
Ting har blitt kompliserte, men det vil bli normalt igjen.
Ingenting vil bli normalt igjen, og det er min feil.
-Man velger ikke hvem man elsker. -Men hvem man blir hos.
Jeg gjorde en feil...
...og jeg oppga nesten alt for en som ikke var verdt det.
-Mener du Alba? -Ja.
Hun er ikke den jeg trodde hun var. Ikke nå lenger.
Hadde aldri trodd jeg skulle høre deg si det.
Det er mange ting man ikke venter.
Jeg vil ha hors d'oeuvres og drinker på hvert bord.
Ikke sett alt sammen.
Administrasjonsfolkene forsyner seg godt. Vi vet alle hvordan det ender.
Et sted her omkring.
Så det er sant angående festen.
Greit, det er alt. Jeg vil ha alt klart før 18.00.
Sett i gang!
Så du vil fortsatt feste etter problemene hjemme?
Hun kommer seg over det.
Ángeles er en veldig smart kvinne, og hun vet at menn som meg
er utro av natur.
Med deg fortjener hun sin plass i himmelen.
Himmelen, du liksom, blåøyde.
-De er grønne. -De er vakre.
Har jeg fortalt deg favorittsynden min? La meg.
Pablo. Kvinner... Trøbbel på to bein.
Herr Mario, kvinner er som matematikk.
Vanskelige for menn å forstå,
men det er umulig å forklare livet uten dem.
Etterbarberingsvann. Bryllup?
-Nei. -Skal du ut med noen?
Du skal treffe operatøren.
Vi skal bare spise lunsj.
-Det er ikke et stevnemøte. -Jo.
Nei, vi er kolleger. Vi kommer godt overens. Vi skal bare spise lunsj.
Det er et stevnemøte.
Skal gjøre deg en tjeneste. Ta henne med hit. Ingen spørsmål, og det er rent.
Du skylder meg en tjeneste!
Lidia, herr Francisco vil snakke med deg.
Carlota, kan jeg få snakke med deg?
Du må spionere på disse numrene. Ordre fra myndighetenes delegat.
-Og transkripsjonene mine... -Jeg skal få dem levert.
Er alt i orden? Hvis du vil snakke om...
Det er ikke nødvendig. Får komme meg tilbake på jobb.
Kom inn.
Hva er det du pønsker på?
Jeg trenger ikke forklare mitt sosiale liv for deg.
-Det angår deg ikke. -Det angår meg!
Jeg finner deg med hånden i safen og så nesten i seng med ham.
-Jeg har vært ærlig med deg, og du... -Hva?
Hvorfor gjør du dette? Vil du drive meg til vanvidd?
Vet du...
Vet du hvor vanskelig dette er?
Du gjør ikke det, hva? Du aner ikke.
Jeg er lei for det.
Jeg ville ikke såre deg. Ville bare gå videre med livet.
Må du velge min bestevenn og svoger?
Jeg kan ikke tro det! Jeg gjør ikke det!
Jeg var i ferd med å ødelegge livet mitt og min kone forgjeves!
Alba...
...si at det ikke var forgjeves.
Jeg ba deg ikke om å oppgi noe for min del.
Jeg antar du husker det.
Du lever fortsatt i fortida.
Jeg tror deg ikke.
Vis meg at du ikke føler noe for meg nå.
Ingenting.
Beklager!
Sånn. Der har du det. Jeg skal spise lunsj.
Unnskyld meg, jeg har reservert et bord til to.
Dette er bra. Helt perfekt.
Første tegn på at du følger fornuften,
er at du klarer å lyve for dem rundt deg...
...og til og med for deg selv.
Carlota...
...alle feirer, og jeg føler meg elendig.
Ikke si det... Pablo!
Jeg var i ferd med å gjøre det, men da jeg så ham, stivnet beina.
Jeg vet hva du vil si. At jeg er en feiging og bitter.
Jeg er ikke så sterk og tapper som deg.
Kan jeg noe for at jeg er redd? Du er ikke redd for noe.
Beklager. Jeg sier det ikke igjen.
-Blir du med på festen? -Nei, fortsetter heller å jobbe.
God kveld, alle sammen.
Nylig hadde Telefonselskapet sin første transatlantiske samtale.
I dag er vi her grunnet noe som kanskje er mindre oppsiktsvekkende,
men ikke mindre viktig.
Takket være alles harde innsats har vi nå fått 150 000 abonnenter!
Og det skyldes til dels deres anstrengelse og hengivenhet.
Det er derfor ledelsen arrangerer denne lille festen,
slik vi gjerne gjør når vi når runde abonnenttall.
Nyt kvelden, og jeg håper vi snart når 200 000. Skål!
En fin tale, og en finere gest for arbeiderne.
Enkelte arbeidere fortjener alt.
Jeg så fram til å treffe deg etter i går.
Du sovnet. Jeg trodde jeg hadde kjedet deg.
Nei, det kunne du aldri. Jeg tror det var vinen, sjampanjen.
Det var frekt av meg, og jeg vil gjerne gjøre det godt igjen
og avslutte det som begynte så bra.
Og hva var det?
Jeg synes du både er en praktfull vert og har flotte drømmer.
-Er dette drømmen din? -Å planlegge fester?
-Nei, selvfølgelig ikke. -Jeg mente abonnentene.
Er det målet ditt?
I dag, 150 000.
I morgen en million, kanskje?
Det er en del av det jeg vil, utvilsomt. Men drømmene mine går mye lenger.
Jeg tenker på framtida, ikke bare antall abonnenter.
Telefonen er en ny oppfinnelse. Vi vet ikke hvor langt det kan gå.
Sier du det? Hvor langt?
En ting jeg har lært av kvinner, er at man må bevare litt mystikk.
Vil du vite mer om meg? Aksepter invitasjonen.
Kanskje du finner det ut.
Ángeles, jeg vil snakke med deg. Jeg er ikke her for å krangle.
Du skal høre på meg.
Jeg er ikke stolt av det jeg gjorde.
Og hvis det er noen jeg beklager for, er det deg, for jeg setter pris på deg...
Setter pris på meg? Dette har gått for langt.
Tøsen som prøvde å stjele mannen min, belærer meg om moral.
-Det er ikke det jeg gjør. -Bryr meg ikke om hva du gjør.
Du skal ikke stjele mannen min.
Han gjorde en feil. Han er lei seg og gjør det ikke igjen.
Er lei seg...
Tror du virkelig han skjønner betydningen av de ordene?
La ham være.
La ham være!
Vi var lykkelige til du dukket opp.
-Og det er min feil? -Ja.
Ikke narr deg selv.
Jeg er bare den siste i en lang rekke som inkluderer Rosalía Fernández,
Antonia, Estrella og Carmencita, den søte resepsjonisten.
Men du bør anse deg selv som heldig.
Av medlidenhet eller kjærlighet går Mario alltid tilbake til deg.
Resten av oss er bare litt moro...
...et tidsfordriv uten noen framtid.
Det er en løgn.
Du lyver for meg, Carolina.
Gjør jeg?
Spør dem og hør hva de sier.
Kom, så går vi.
Jeg er tørst.
Mario...
...kom, så går vi.
Du kan gå. Jeg blir.
Blir du ikke med meg?
Vi må snakke.
Sa du ikke at du skulle dra? Så dra.
Det skal mye til for å knuse et hjerte som er forelsket.
Det skal mye til for å knuse et forelsket hjerte.
Men når det knuses, kan det ikke settes sammen igjen.
Og fra da av gjenstår kun fornuften.
Fornuft fører til mistro.
Og fra mistro til hat...
...er det bare ett skritt.
Er det noe igjen?
-Hva? -Er det noe igjen?
Liker du konjakk?
Spør du fordi jeg er kvinne eller fordi du vil ha alt?
Nei, jeg liker det ikke engang, men jeg har hatt en dårlig dag.
Når jeg ser på deg, ville jeg si den var forferdelig.
På grunn av en kvinne.
Jeg tenkte det kunne være det.
Men hun er ikke her. Det er en annen.
Vi skulle møtes, men...
-...hun dukket ikke opp. -Ikke?
Det er min feil. Jeg burde ikke hatt forhåpninger.
Ville ikke innrømme at det var et stevnemøte, men da hun ikke kom...
Har det bra bare når jeg snakker med henne.
Da kan du ikke gi opp bare fordi hun ikke kom.
Kanskje noe dukket opp, eller hun var redd.
-Hvem ville være redd for meg? -Nei, ikke redd for deg.
Redd for situasjonen...
...for å bli forelsket.
Men hvis du liker henne, kan du ikke gi opp på grunn av noe dumt.
-Unnskyld meg, det er noe jeg må gjøre. -Selvfølgelig.
-Marga. -Ja?
Dette ble lagt i resepsjonen til deg.
Takk.
"Kom og hent noen viktige rapporter til nattskiftet."
Ja, sett meg over straks.
Dette er George V.
Hallo!
Jeg har kommet for å hente noen rapporter.
Hallo?
Slapp av. Det er meg, Pablo.
Herr Pablo...
Hva skjedde med lyset?
Ingenting, jeg skrudde det av.
Fordi du ikke vil se meg...
Jo, jeg vil se deg. Selvfølgelig vil jeg det.
Så hvorfor kom du ikke i dag?
Fordi jeg ikke er kvinnen du tror jeg er, herr Pablo.
Jeg er redd for at når du ser meg, så flykter du.
Det skjer ikke.
-Det vet du ikke. -Jo.
Slapp av.
Hånden din er kald.
Jeg er...
...litt nervøs.
Jeg også.
Hva foregår her?
Det er festen for at vi har fått 150 000 abonnenter.
Det var du som...
Festen er over. Alle går ut herfra!
Carlos, på mitt kontor!
Hva handler dette om?
I så fall blir jeg med deg.
Nei, ville ikke du på Lyceum-klubben?
Ingenting må stoppe kampen for kvinners rettigheter. Framover!
Og ikke stol på katolske suffragetter.
De er mer katolske enn suffragetter.
-Tar jeg feil, eller unngår du meg? -Nei. Jeg? Hvorfor det?
Du kunne ikke engang gi meg transkripsjonene.
Fordi du ikke var ved skrivebordet ditt, men transkripsjonene er i trygghet.
Er du bekymret for noe? Du ser anspent ut.
Nei. Hvorfor det?
Hvorfor?
Så nå som du er en heltinne, omgås du ikke folket?
På forsiden? Jeg trodde det skulle bli en liten sak.
SENTRALBORD-HELTINNEN
Hva vil din far si? Det står ditt fulle navn.
Han vil si: "Pilar, dette er en skandale, et angrep på vår ære!"
Jeg ville elsket å gni det inn.
Det hadde vært fint.
Vi kunne faktisk gjøre det nå.
Jeg ble oppringt fra palasset.
Fra palasset! Så skammelig!
Innser du hvor alvorlig dette er?
Noen ringte Hans Majestet fra et av sentralbordene,
og prøvde å utgi seg for å være kong George V av England
med det mål å selge ham Gibraltar.
Hva er så morsomt med det?
Det er en spøk, far.
Jeg ante ikke at man kunne bruke telefonen til det.
-En ny bruk. -Telefonen er noe alvorlig,
ikke underholdning for fylliker.
Og langt mindre et instrument for å gjøre narr av monarkiet!
-I Guds navn! -Vi skal straffe de skyldige.
Gjør det fort. Gjør et eksempel av dem.
Unnskyld meg.
Hvis krisen er løst, går jeg også.
Carlos, kan du utsette hva det enn er og bli med oss hjem?
Søstera di er fortsatt ikke frisk.
La ham være, Carmen. La ham gå.
Han organiserte en fest.
Han mener han har gjort mer enn nok.
Han tilbød seg ikke engang å straffe de skyldige!
Når han trenger noe, kommer han hjem.
Når han mangler penger, dukker han opp med halen mellom beina!
Det holder. Jeg er lei av angrepene dine.
Mor, hold deg utenfor!
Jeg vil ikke forklare meg lenger, og jeg er ferdig med beklagelser!
Hvis du er bekymret for pengene, skal jeg ikke be om en peseta til.
Aldri igjen!
Hvis du vil sparke meg, gjør det.
Men gjør det nå, eller bare hold stilt!
Ikke bær nag. Han er lei seg.
Carmen...
...for første gang har sønnen din vist at han har blod i årene
og oppført seg som en ekte Cifuentes.
Og for første gang...
...trengte han ikke mora si.
Hva er dette?
Ville vite hvordan det var med deg.
Helt fint.
Faktisk ba jeg faren min på festen så du og jeg kunne være alene.
Og se, det fungerte.
Bli med meg.
-Hvor er vi? -Velkommen til tempelet mitt.
Dette er mitt hemmelige skjulested, Lidia.
Det er i aller høyeste grad mulig at
min kjære far skriver et nytt testamente og gjør meg arveløs.
I morgen slipper de meg kanskje ikke inn i bygningen.
Det hadde vært synd.
"Jeg synes at du både er en praktfull vert og har flotte drømmer."
Du sa det.
Jeg er vel ikke en så bra vert.
Det var en flott fest. Jeg mente ikke å fornærme deg.
Jeg vet det.
Det er bare det... Jeg hadde ventet mer av deg.
Når man tror at en person er i stand til å utrette store ting...
...er det så irriterende å se at han tar til takke med mindre.
Jeg gjør ikke det.
Jeg har store drømmer.
Vel...
Jeg har jobbet med dette lenge.
Hva er det?
Et prosjekt jeg prøvde å vise faren min, og selvsagt ville han ikke lytte.
Skal ikke kjede deg med tekniske detaljer...
...men denne maskinen vil forbedre effektiviteten vår...
...og øke selskapets profitt.
-Det må være verdt en formue. -Ja... og nei.
Hvordan da?
Jeg må bygge en prototype for å vise at den fungerer.
Uten den endelige prototypen er disse papirene verdiløse.
Så snart jeg har bygget den... vil den bli revolusjonær.
Hva foregår? Hvor har du tenkt deg?
Vi skal til min mor i noen dager...
...til jeg har tenkt igjennom hva du har gjort.
Kanskje jeg kan tilgi deg etter hvert, men jeg orker ikke å være her nå.
-Hva gjør du, Mario? -Du skal ingen steder.
Nei! La henne være! Mario, nei!
La henne være!
Vi drar, Mario.
Mario! Ta det med ro!
Hva er dette? Er dette ting vennene dine sier du skal gjøre?
-Du er ikke som dem. -La dem være.
Hvorfor gjør du dette?
Hvorfor gjør du dette mot meg?
-Vil du vite hvorfor? -Ja!
Fordi du var utro! Ikke bare én gang, men flere ganger!
Jeg fortjener ikke mer ydmykelse.
Kom igjen, løp!
-Da gjør jeg det. -Ja.
Og plutselig, når du tror du har alt under kontroll...
...at livet ditt styres av fornuft...
...vil noen vekke ditt sovende hjerte.
Men hvis fornuften overstyrer hjertet...
...vil den få deg til å løpe langt bort.
Men man kan ikke løpe for evig.
For hjertet lever,
og du kan ikke hindre det i å følge sin skjebne...
...selv om du vet at den skjebnen vil ende opp med å såre deg.
Å tenke eller gi etter? Det er alltid dilemmaet.
Hjertet får oss til å drømme.
Jeg er Marga, operatør 47, som svarer når du ringer selskapet.
Jeg er også kvinnen du hjalp med å få veska tilbake i går kveld.
Jeg vil sende deg min uendelige takknemlighet for det.
Du er min helt.
Men det er hodet som forvandler drømmer til virkelighet.
Hodet veileder oss langs en ordnet vei...
...mens hjertet tar oss med til uoppdagede steder
som vi aldri kunne ha innbilt oss at eksisterte.
Hode eller hjerte? Det er vanskelig å velge.
Her er vi.
Du oppførte deg som en gentleman...
-...men om du tror det å følge meg... -Hvorfor ombestemte du deg?
Jeg har aldri blitt avvist så mye.
Plutselig, en kveld, lar du meg kjøpe en drink til deg. Hvorfor?
-Hva er du ute etter? -Jeg?
Du innser at jeg kunne stille deg det samme spørsmålet.
Lidia, du er et mysterium for alle, bortsett fra meg.
Jeg ser gjennom skuespillet.
Det at du alltid er på defensiven, er bare en fasade for å beskytte deg.
Hvis jeg måtte gjette grunnen, ville jeg si at noen knuste hjertet ditt.
Men den som såret deg slik, visste ikke hva han hadde.
Og det gjør du?
Ganske godt.
-Så du ville ikke knuse hjertet mitt? -Aldri.
I det minste ikke med vilje.
Så du vil ikke prøve å stjele et kyss fra meg i kveld?
Jeg tenkte på det.
Jeg har alltid foretrukket beklagelser framfor å be om lov.
Men for en gangs skyld tror jeg at jeg skal gjøre ting skikkelig.
Jeg vil gi hvert skritt tida det trenger, så...
-Ses i morgen, frøken Aguilar. -Ses i morgen.
Tekst: Marius Theil