Anterior în Fetele Gilmore
Hanul Independenţei. Michel la telefon.
Am recuperat sosul de piersici.
- Vreau să fac baie în sosul acesta. - O să fac mai mult.
Lasă-l pe Michel să se uite pe tema ta la franceză, înainte să pleci.
- Pardon. - Ar fi minunat.
- Ce se întâmplă? - Deschide-l.
- O să fiu într-un video al lui Britney Spears? - O să mergi la Chilton! Îmi pare rău.
I-am spus mamei că schimbi şcoala.
- A fost încântată? - Petrecerea este vineri.
Am primit cecul pentru taxa de şcolarizare.
Ai reuşit dragă. Ai fost admisă.
Uau, sunt o grămadă de zerouri după acel cinci.
- Bună, mama. - Lorelai. Dumnezeule, asta da surpriză.
- Aşadar ai nevoie de bani. - Nu sunt pentru mine. Sunt pentru Rory.
Din moment ce suntem implicaţi financiar în viaţa ta...
Vreau să fiu implicată activ în viaţa ta.
Dră. Gilmore, eu sunt directorul Charleston.
Mama, ce cauţi aici?
Am venit să-i urez baftă nepoatei mele în prima ei zi la aceast liceu.
Este fiica mea. Şi eu decid cum trăim, nu tu.
Am voie să plătesc şcoala, dar nu am voie să calc în ea.
- Vreau doar să ştiu regulile de la început. - Oh, doamne.
- Ideea cu fusta asta a fost a mea? - Şi ziua mea a fost nasoală.
- Cina a fost minunată, Emily. - Mira face o tocăniţă perfectă.
- Cine-i Mira? - Bucătăreasa noastră.
- Aveam impresia că o cheamă Heidi. - Am concediat-o pe Heidi acum câteva luni.
Avea o problemă cu închiderea lucrurilor. Uşa, frigiderul...
Sticla de lichior.
- Apoi a fost Trina, apoi Sophia. - Mi-a plăcut Sophia.
- Nu-i adevărat. - Nu?
- Era cea care cânta. - Aşa e. Teribilă femeie.
Şi după Sophia, a fost Anton.
Aşa e. Anton era cel pe care-l plăceam.
Îmi pare rău. Tată, cum poţi să-l confunzi pe Anton cu Sophia?
- Ce vrei să spui? - Unul este bărbat, iar cealaltă e femeie.
- Şi vrei să spui că... - Că unul este bărbat, iar cealaltă e femeie.
Am destulă treabă de-a lungul zilei, Lorelai.
Nu am timp să ţin minte...
multitudinea de oameni pe care mama ta îi angajează.
Dar unul este bărbat, iar cealaltă e femeie.
Mama, numele ei este Sarah.
Aveam impresia că o cheamă Mira.
Bunico, aceste farfurii sunt foarte drăguţe.
Mulţumesc, Rory. Au fost ale străbunicii tale.
- Lorelai I. - Am crezut că mama a fost prima.
Nu ca şi nume.
Dar în multe altele a fost o adevărată deschizătoare de drumuri.
Îţi terminam gândul, mama.
Lorelai I este mama mea.
A fost o călăreaţă foarte bună la vremea ei...
o distinsă colecţionară de artă...
şi faimoasă pentru balurile ei mascate.
A fost o femeie adevărată mama mea.
Da, aşa este. Mira, vino şi taie tortul, te rog.
Adu-o şi pe Sarah cu tine...
Deci, Lorelai, cum stau lucrurile la hanul tău mic şi încântător?
Sunt încă încântătoare şi mici.
Şi ne rugăm să nu crească şi să devină mari şi urâte.
Mama va organiza la han o nuntă foarte mare în această săptămână.
- Da? - Da.
Vin invitaţi din tot statul.
- Nu-i aşa că e drăguţ? - Da.
- Rory, cum e la Chilton? - Ok, a terminat cu mine.
Îmi pare rău, mai era ceva?
- Rory trebuie să-şi aleagă un sport pentru orele de educaţie fizică. - Este o cerinţă obligatorie.
"Pregătirea fizică este la fel de importantă ca şi pregătirea intelectuală."
- Aşa spune Platon, aşa spun şi eu. - Şi ce sport o să alegi?
Nu sunt sigură. Nu prea sunt bună la sport.
I-am spus că ar trebui să se înscrie în echipa de dezbateri.
- Dar nu este un sport. - Este, în familia Gilmore.
- Deci care-ţi sunt opţiunile? - Doamne, sunt o mulţime.
Baschet, lacrosse, înot, atletism, golf.
- Golf? - Da.
Bunicul tău joacă golf.
Joacă în fiecare săptămână la club. Te poate învăţa să joci ca o profesionistă.
Puteţi merge duminică. Este perfect.
Nu este ceva ce se poate învăţa într-o după amiază.
Este ok. Rory poate alege altceva.
De ce să aleagă altceva?
Trebuie să înveţe un sport, iar Richard poate să o înveţe un sport.
Poţi să foloseşti vechile crose ale mamei tale.
Sunt sus unde colectează praf împreună cu restul ei de potenţial.
Ok. Mama, pot să vorbesc un pic cu tine?
- Tocmai suntem la desert. - Ştiu, dar vreau să-ţi vorbesc repede...
înainte să se aşeze zahărul şi să devin agitată.
- Eşti cea mai ciudată fiinţă. - Prea uşor.
Ce este atât de important încât nu poate aştepta după desert?
Continuă să mergi.
Până aici pot merge, doar dacă nu vrei să trec prin zid.
- Nu face asta, mama. - Ce anume?
- Să obligi pe Rory şi tata să meargă la golf. - Nu oblig pe nimeni.
Manipulezi situaţia în aşa fel încât nu există cale de ieşire.
Asta se cheamă obligare. Caută în dicţionar.
Încerc s-o ajut pe fiica ta să obţină o bună educaţie.
- Merci, o să-şi aleagă alt sport. - De ce?
Nu vrea să meargă şi tata nu vrea să o ia.
El nu ştie ce vrea. S-ar tunde la măcelar, dacă l-aş lăsa.
Las-o în pace, te rog.
Ei, este chiar interesant.
- Ţi-e frică. - De ce?
Că lui Rory îi va place la club şi se va distra fără tine.
- E o nebunie. - Sunt de acord.
- Nu mi-e frică. - Atunci las-o să meargă.
- Nu-i va place, mama. - De ce nu o laşi pe Rory să decidă?
Deoarece este cel mai drăguţ copil din întreaga lume.
Nu te va refuza pentru că nu vrea să-ţi rănească sentimentele.
Sunt sigură că o poţi învăţa multe în privinţa asta.
Nu încerc să te rănesc. Crezi sau nu, aici nu e vorba despre tine.
Bineînţeles că este vorba despre mine.
Dacă Rory merge şi se distrează fără tine, atunci eu câştig.
Ok. Rory învaţă din greu la Chilton toată săptămâna.
Weekendurile sunt singura ei posibilitate de relaxare şi distracţie.
- Cu tine. - Sunt lângă ea.
Fă-mă să înţeleg.
Sub nicio formă Rory nu se poate distra...
într-o zi de weedend cu bunicul ei.
Încerci să răstălmăceşti.
Îţi cunoşti fiica aşa de bine încât consideri că nu mai trebuie să-i ceri părerea.
Se va simţi prost şi tu ştii asta.
Chiar îmi impun părerea acum. Dar... da, se va simţi prost.
- Sună puţin cam impunător. - M-am băgat singură în asta.
Interesant, nu? Să fii tu cea care impune?
- Eu nu sunt... - După tine...
eu sunt singura din familie cu acest dar.
Nu am spus niciodată asta!
Cred că semănăm mai mult decât credeai, nu?
Gata, ai câştigat.
Mulţumesc.
- Te-au încolţit? Îmi pare foarte rău. - E ok.
- Am încercat să-i opresc. - Ştiu.
- Poate nu va fi aşa de rău. - Poate.
- Poate îmi va place. - Poate.
- Poate vii cu mine. - Ţi-ai ales Echipa Nebunilor?
- Pentru că te-ar face căpitan. - Te rog.
Te iubesc. Aş încasa un glonţ pentru tine.
Dar mai degrabă îmi înfig ceva ascuţit în ureche decât să merg la club.
Bine.
Mai degrabă m-aş pe o balustradă plină cu lame de ras...
şi aş ateriza într-o piscină cu spirt decât să merg la club cu tine.
- Am priceput. - Nu mă opri, sunt în vervă.
Mai degrabă mi-aş mânca o mână decât să merg la club cu tine.
Mai degrabă mi-aş schimba faţa să arăt ca nebuna aia bătrână cu cap de leu...
decât să merg la club cu tine.
Vrei să conduc eu ca să poţi continua cu exemplele tale?
Da, merci. Mai degrabă mi-aş tăia capul şi l-aş folosi ca bilă de bowling...
decât să merg la club cu tine.
Veţi coborî aici, veţi merge pe pod...
lebedele vor pluti şi muzica va cânta.
Ce fac cu florile alea purpurii?
Decorează podul.
Nu am vrut flori purpurii. Am vrut flori roz.
Iar eu le-am vrut albastre.
Aşadar am considerat că violetul ar fi un foarte bun compromis.
- Dar am plătit pentru flori roz. - Şi pentru flori albastre.
Nu aţi plătit pentru nimic. Eu i-am spus să decoreze cu flori violete.
Foarte drăguţ să ia totul asupra ei, dar nu este necesar.
Cumpăraţi-vă voi florile, dacă nu vă plac.
Aşa credeam şi eu.
Acum plecaţi. Începe să treacă efectul Advilului.
- Le-a râzgâiat tatăl lor. - Sunt doar emoţionate.
Sunt râzgâiate.
Şi nu vor să plece de acasă.
- Acum, lista cu probleme. Dacă plouă? - O să punem corturi.
- Dacă bate vântul prea tare? - Fixăm foarte bine totul...
şi punem mai mult fixativ pe părul tuturor.
Prea cald?
Umbrele şi ventilatoare, care nu vor face rău...
pentru că totul a fost fixat şi coafurile au fost date cu fixativ.
- Deci nu am de ce să-mi fac griji? - Nu.
- Trebuie să fie ceva. - Ascultă-mă. Am totul sub control.
Mergi în camera ta şi fă-ţi o baie cu bule.
O să-ţi trimit nişte vin...
şi un masor care seamănă bine cu Antonio Banderas.
- Cât de bine? - Pregăteşte-te să aplauzi.
Acesta este locul meu favorit în întreaga lume.
Vrei să-l trimiţi pe Maury în camera 12 peste 20 de minute? Merci.
- Vreo problemă? - Cu nunta sau cu viaţa mea?
Ai o încercare şi îţi dau şi un pont: nu este viaţa ta.
- Organizezi aceste evenimente să mă torturezi? - Da.
- Atunci sunt foarte bine făcute. - Ok, să începem din nou. Vreo problemă?
Oaspeţii au venit, coşurile s-au dat...
şi 200.000 de tone de alune au fost împărţite.
- Bine. A sunat Rory? - Nu.
Joacă golf cu bunicul ei şi mă cam aştept...
să primesc un telefon cu "Salvează-mă!". Nu-ţi pasă, nu?
Pentru mine tu eşti profesorul din desenele cu Charlie Brown.
Las-o. Au sosit mirii?
Avionul lor a sosit la 7:30. Ar trebui să sosească.
- Poate că au fugit. - Cineva a luat plasă la bal.
- O, doamne. - Ce?
- Ei sunt... - Nu, ar fi prea...
Schmoopies!
...ciudat.
Mi-ai ascuns asta intenţionat.
Arată ca o reclamă răsuflată la guma Doublemint.
Anunţă-mă când sosesc piticii şi clovnii.
Nu.
Trebuie să-i cazezi.
- Nu o să vorbesc cu ei. - Ba da.
Nu o să vorbesc frumos cu ei.
E trecut de 8:00. Rory trebuia să ajungă.
Va ajunge.
Meciul începe la o anumită oră.
Plăteşti destui bani la club. O să începi când vrei.
- Aşa o să mergi îmbrăcat? - Da.
- Care este problema? - Nimic. E ok.
- Toate astea sunt absurde. - Este nepoata ta..
E o fată de 16 ani care ar prefera să fie la mall.
Ai grijă să-i arăţi tot clubul, în special grădina de trandafiri.
- Nu sunt un ghid. - Ai grijă să o iei la prânz...
- şi să-i dai desert. - Nu a vorbit nimeni de prânz.
Sper că crosele lui Lorelai sunt încă bune.
Emily, nu mă asculţi.
O voi învăţa să joace golf, aşa cum ţi-am promis...
dar prânzul nici nu intră în discuţie.
Tu va trebui să mănânci, aşa că veţi mânca împreună. Ai loţiune de bronzat?
- A ajuns. - 8:30.
Să ţinem minte să-i cumpărăm un ceas.
Richard vei fi foarte drăguţ cu această fată...
şi vei avea grijă să ţină minte această zi.
Este pentru prima dată când putem să o prezentăm la club.
Înseamnă foarte mult pentru fericirea mea... şi a ta...
ca această zi să meargă bine.
Ne-am înţeles?
- Rory, bună! - Scuze că am întârziat.
Nonsens, ai sosit la timp.
- Bună bunicule. - Îmi pare bine că te văd.
- Este o zi perfectă de golf, nu? - E mai răcoare la 8:00.
Sunt bine îmbrăcată?
Nu am reuşit să găsesc o pereche de pantaloni scurţi.
De fapt îţi lipseşte ceva. Stai un pic.
Gata.
- Acum arăţi ca Tiger Woods. - Asta da pălărie.
Ok, acum plecaţi.
- Să vă distraţi. - Ne vom distra.
Fi sigură.
E greu să devii membru aici?
Toţi trebuie să treacă printr-o selecţie amănunţită.
- Ca la FBI? - Mult mai amănunţită.
- Uau. - Da.
Ştiai că fuziunea dintre Forscape şi DSS...
- a avut loc chiar aici? - Da?
Lumea financiară internaţională nu va mai fi la fel...
şi asta datorită unui pariu pierdut la golf.
- Este o nebunie. - Este o fuziune cu mulţi bani.
Am ajuns.
Ce ştii despre golf?
Că este o plimbare pentru răsfăţaţi.
Această crosă este cea mai puternică...
şi ca urmare, poate fi cea mai valoroasă...
sau cea mai slabă.
Pentru a o mânui cum trebuie, ai nevoie de o combinaţie precisă...
de încredere şi umilinţă.
- Încredere şi umilinţă. Am reţinut. - Poftim.
Ai prins-o destul de bine.
Acum îndreapţă-ţi degetul mare de la piciorul stâng către minge.
Aşa e bine. Lasă umărul un pic în jos.
Acum, cu braţul stâng încordat, trage crosa înapoi...
şi loveşte mingea.
Pun pariu că nu a fost bine.
Nu există bine sau rău în procesul de învăţare.
Încearcă din nou.
Pun pariu că asta a fost greşită.
Astea sunt coacăze. Am comandat căpşuni.
- Ştiu... - Mi-am notat, am o copie.
- Sookie, ascultă-mă. - Da. Ciuperci, pepene...
- andive, piersici, kiwi. - Scuză-mă, doamnă nebună.
Ar trebui să fac nişte îngheţată de kiwi.
- Sookie! Ascultă-mă. - Ce?
Ştiu că ai comandat căpşuni, dar nu sunt bune.
În loc să-ţi vând căpşuni stricate...
ţi-am adus coacăze.
Trebuie să fac prăjituri cu căpşuni pentru două sute de oameni...
deci cred că am nevoie de căpşuni.
- Foloseşte coacăze. - Şi ce să fac?
- Prăjituri cu coacăze. - Nu există aşa ceva.
Pământul a fost plat până când cineva a făcut o călătorie cu barca.
- Pot să mă uit la căpşunile alea? - Nu.
- Numai la una? - Nu.
Ce zici de o poză?
Cafea, cafea...
Sookie, pot să iau din prăjitura asta să-i duc lui Rory?
Va avea nevoie de tratament special în seara asta.
Îşi petrece toată ziua jucând golf la club cu tatăl meu.
Nu.
- Ia coacăzele! - Nu!
Întreaga afacere a fost bine gândită de mama.
La un anumit moment avem o cină stresantă de familie...
şi în următorul moment îmi manipulează fata pentru a-şi petrece duminica...
cu tatăl meu la club.
Nu pot să mai vorbesc depre asta. Mă supără.
- Spune-mi ceva vesel. - Nu pot să fac prăjitură cu coacăze.
Nu prea te pricepi la sportul ăsta.
Bătălia dintre supă şi salată a luat proporţii în camera cealaltă.
Vino repede şi calmează-i, te rog.
Nu mai găsesc înjurături în franceză pe care să nu le ştie.
- Supa va câştiga. - Întotdeauna se mânâncă o salată...
- înainte de o masă tradiţională. - De ce faci gălăgie?
- Este petrecerea mea. - Doar din cauză că...
Sunt deja 45 de minute de "supă sau salată".
Nu mai pot. Cheamă-mi un taxi.
O să plec departe şi nu o să mă mai întorc.
Ce zici dacă lăsăm invitaţii să decidă ce mănâncă?
Va merge.
- Supă sau salată: la alegere. - Am reţinut.
- Ce ciudat. - Cine care este?
Cred că cel din dreapta este Matt.
Nu, este cel din stânga. Cel din dreapta este Mark.
- Foarte impresionant. - Sunt foarte bun în observarea oamenilor...
să le învăţ ticurile, obiceiurile, vocile. Este un dar.
- Acela are un abţibild pe spate. - Atunci este Mark.
Cel din dreapta este Matt.
- Du-te şi dezlipeşte-l. - Nu-l dezlipesc.
Nu putem să le spunem la toţi "drăguţule" şi să scăpăm.
Ia ascultaţi-mă. Să spunem că Mark intră în camera de hotel...
şi-şi vede soţia dezbrăcată, dar nu este soţia lui...
este cumnata lui dezbrăcată şi face sex cu ea.
- Ar fi adulter? - Mă doare capul.
- Cred că nu. - Da? Sunt norocoşi.
După mine aceaste căsătorii sunt de tot râsul.
Sunt împotriva naturii şi la un pas de obscen.
Tu nu o să ai niciun discurs la nuntă.
- Cum v-aţi înţeles? - Ai copii?
- O fiică. - O urăşti?
- Nu. - Niciodată?
Nu prea mi-a plăcut pe timpul naşterii.
Ăla a fost momentul meu plăcut.
- Nu-mi vine să cred că am lovit mingea. - Este chiar impresionant.
- A aterizat în apă. - Da, dar valurile au fost deosebite.
Aceste locuri sunt minunate.
Mă şi văd venind aici să gândesc sau să citesc...
dar ar fi contra scopului pe care îl au găurile cu steaguri în ele.
Este foarte liniştitor să te plimbi pe aici.
- Vii în fiecare săptămână? - Nu. Numai când pot.
De multe ori muncesc în weekenduri.
- Nasol. - Nu-i aşa?
Bună Richard.
- Pot să te întreb ceva? - Întreabă-mă.
- Ce lucrezi tu de fapt? - Sunt vicepreşedintele executiv...
al firmei de asigurări Gehrman-Driscoll.
- Uau. - Da.
Şi ca vicepreşedinte executiv ce faci?
Este o companie foarte mare, printre cele mai mari din US.
Am o grămadă de atribuţii...
care te-ar plictisi dacă le-ai auzi.
Ok.
- Conduc divizia internaţională. - Sună important.
Loc de parcare important.
- Călătoreşti mult? - Destul de mult.
Norocos.
- Bănuiesc că-ţi place să călătoreşti. - Foarte mult.
- Ţi-ar place un loc anume? - Sute de locuri:
Paris, Roma, Londra, Praga, Istanbul, Fez.
- Ai fost vreodată la Fez? - Nu cred.
Vreau să merg la Fez.
Cred că, pentru o fată, este foarte important să călătorească.
Mama ta nu a avut şansa să călătorească.
- Ştiu. Vorbeşte tot timpul despre asta. - Da?
Avem o înţelegere. După ce o să termin liceul...
o să călătorim cu rucsacul prin Europa.
O să stăm numai prin hoteluri ieftine.
- Sper că o să se întâmple. - Atunci trebuie să avem grijă să se întâmple.
- Arăţi minunat. - Eşti drăguţ. Emily e aici?
Nu. Joc o partidă de golf cu nepoata mea.
- Trebuie să ne întâlnim. - Absolut.
Cea mai odioasă femeie în viaţă.
- Ne întâlnim aici peste 40 de minute? - Ok.
Şi după aceea, dacă doreşti, putem lua prânzul.
- Sună minunat. - Bine.
- Cool. - Da.
Şi i-am spus, "eu vin aici.."
"de 20 de ani, tinere prieten, şi de 20 de ani, acest cart...
numărul 43 este cartul meu."
- Ar fi trebuit să ştie asta. - Toată lumea ştia.
- Ţi-a dat cartul înapoi? - Bineînţeles că mi l-a dat.
Ar fi trebuit să ştie asta, ca tu să nu fii nevoit să-i ceri cartul.
- Salut, domnilor. - Richard, bine ai venit.
- Am auzit de cartul tău. Îmi pare rău. - Sunt încă supărat.
Cine era tânăra aceea cu care te-am văzut pe teren?
- Nepoata mea. - Da? E foarte drăguţă.
Fata lui Lorelai.
Eşti norocos. Nepoata mea arată de parcă a căzut dintr-un camion cu cartofi.
Nepoata mea nu va ajunge pe aici.
Nu i-ar mai ajunge timpul petrecut la salonul de tatuaj...
la agăţarea de cercei peste tot sau la ce o mai face ea...
în timp ce aleargă pe străzi ca un câine turbat.
- Dezmoşteneşte-o. Aşa o să-i atragi atenţia. - Te pot ajuta cu procesul.
Rory tocmai a intrat la Chilton.
- Da? - O şcoală a naibii de bună.
Vrea să înveţe golf. Cred că se descurcă destul de bine.
Da, cât timp nu se plimbă cu un anume cart.
- O să scriu o plângere la conducere. - Aşa să faci.
Ascultă-mă.
Nu sunt de acord că ea a primit casa.
A meritat-o pentru că a trebuit s-o suporte pe târfa aia atâţia ani.
Crăciunul trecut, le-a luat la amândouă aceeaşi brăţară.
Ar fi trebuit să-l împuşte, aşa cum a făcut prima soţie.
O iubesc pe Janie. Nu s-a liberat?
Gloria, bună. Ai jucat bine?
- Binişor. Tu? - Am venit doar pentru saună.
Trebuie să ne întâlnim la o partidă în curând.
- Săptămâna următoare? - Te sun eu.
Cea mai odioasă femeie în viaţă.
Ok, am nevoie de mai mult tul aici. Trebuie să dea senzaţia unui mare tutu.
Gary, panglicile trebuie să fie pe scaune nu în copaci.
Minunat.
Unde vrei lebedele?
- Ştii unde este heleşteul? - Nu.
- Îţi aminteşti drumul pe care ai venit? - Nu.
Ştii să spui "Ajutor" în chineză?
- Nu. - Michel!
Aici sunt 20 de lebede?
Sigur. De ce nu?
Tu ai ţipat?
Arată-i tipului ăsta unde să ducă lebedele.
În niciun caz.
Eu nu pot să plec. Trebuie să organizez festivalul.
- Nu o să stau lângă păsările alea murdare. - De ce?
- Urăsc lebedele. - Pe astea de aici?
Toate lebedele.
Am fost atacat de o bandă de lebede în grădinile din Luxemburg...
când eram mic. Nimeni nu poate uita aşa ceva.
O, în niciun caz faptul că eşti atacat de o bandă de lebede.
Erau numai masculi? Ceva înficoşător, cu pene?
- Nu e de râs. - Nu, nu e de râs deloc.
O, Doamne.
Hai, recunoaşte că e de râs.
Hei, vrei să mă ajuţi cu ăsta?
Nu.
Ascultă, ori Drella ori lebedele.
Deci ori o fiară a terorii, ori altă fiară?
- Ce tot bombăne? - Nu...
- Îi e frică de lebede. - Mulţumesc.
Bineînţeles. E francez.
- Ok, te duc la heleşteu. - Mulţumesc.
Să stai departe de mine.
Nu suport să stau de vorbă, îmi place să mă uit cum merge.
L-a prins în casa de vară cu antrenorul de tenis...
nu cu instructorul de călărie.
Habar nu aveam.
Acel consiliu al vostru nu prea evaluează bine oamenii pe care îi primeşte.
De ce ar face-o? Din ce mi-ai spus...
toţi sunt implicaţi în tot felul de activităţi dubioase.
- Este o conspiraţie. - E un cuib de viespi.
- Mai ştii ceva? - Poţi să faci faţă?
O să încerc.
Ok, domnului Neville îi place lenjeria de femei.
Doamne, este agentul meu de la bursă.
Nu cred că are legătură una cu alta.
- Vă deranjăm? - Uite cine a venit.
Rory, ei sunt Julian Johnson şi Edward James.
- Spune-mi Ed. - Şi mie poţi să-mi spui tot Ed.
- Îmi pare bine că v-am întâlnit. - Vreţi să vă aşezaţi?
Dacă Rory nu se supără că-i răpim din timpul petrecut cu bunicul ei.
- Nu mă supăr. - Minunat.
- Am auzit că eşti la Chilton. - Tocmai m-am înscris.
- E un liceu greu. - Da, domnule.
- Rory este o foarte bună elevă. - Da?
Media notelor ei este 10.
Cu asta m-a bătut.
O să meargă la Fez într-o zi.
Fez? Ce naiba este în Fez?
Asta trebuie ea să descopere.
Interesantă şapcă.
Am fost să joc golf cu bunicul meu.
Ştiai că cursurile de golf fac rău mediului...
datorită chimicalelor care sunt folosite să păstreze iarba verde?
De fapt... ştiam.
Glumă proastă. Scuze.
Doamne. Astăzi: lebede, tul, capul meu.
Vreau cel mai mare cheeseburger din lume.
Hai să doborâm un record, domnu`.
Nunta este un coşmar. Avem 10 cutii de larve scârboase...
care ar trebui să se transforme în fluturi în ziua nunţii.
S-au transformat un pic mai devreme. Ce e cu şapca?
Mi-a dat-o bunica.
- Câtă răutate. - Nu e chiar aşa de rea.
- Vrei o oglindă? - O dau jos.
- Aventura lui Rory la golf. Povesteşte-mi. - A fost bine.
Ţi-am adus nişte prăjituri cu ciocolată de la Sookie, să te simţi mai bine.
Nu a fost rău.
Eşti cel mai drăguţ copil din lumea întreagă.
De unde ai scos-o şi pe asta?
Luke, greşesc sau semnul de pe uşă spune "Deschis"?
- Unde rămăsesem? - Eu la golf.
- Corect. Spune. - Ok.
Până la sfârşitul zilei am învăţat să lovesc mingea.
Câteodată nu era mingea mea, dar intenţiile erau bune.
Bunele intenţii şi lipsa oricărui efort fizic...
sunt baza unui joc de golf.
Ai comandat?
Nu mi-e foame. Am servit un prânz consistent la club.
Cu toţi ceilalţi devastatori ai pământului nostru.
Luke, chiar îmi pare rău. Nu am ştiut.
- Ai luat un prânz consistent la club? - Da, a fost chiar bun.
- Chiar? Ce e cu "chiar"? - Ce vrei să spui?
Tu nu spui "chiar".
- Am spus "chiar" de multe ori. - Cum spui tu.
În afară de prânzul "chiar bun", ce altceva s-a mai întâmplat?
Nimic. Am jucat. Am întâlnit prietenii bunicului. Am fost la saună.
- Ai fost la saună? - Da.
Am transpirat toate toxinele şi am furat un prosop.
- Se pare că tu chiar te-ai distrat. - Aşa e.
Da?
- Ok, încearcă şi alt cuvânt. - Scuze. Sunt surprinsă.
- Credeam că te vei plictisi. - Şi eu sunt surprinsă.
Nu ştiu, a fost bine acolo. Eu şi bunicul am vorbit mult.
- Aţi vorbit? Da? - O faci din nou.
Scuze. Aţi vorbit?
- Am vorbit despre Fez. - Şi el a crezut că e vorba de o pălărie.
I-am spus de excursie şi a zis că e o idee minunată.
Deci chiar v-aţi distrat?
E minunat.
E chiar minunat.
- Credeam că vă e foame. - Lucrurile se mai schimbă. Mergi mai departe.
Chiar arătam rău cu şapca?
Nu. Cred că arătai bine.
E nunta voastră. Simţiţi-vă unul pe celălalt.
Folosiţi bătăile inimii ca pe un metronom.
Lăsaţi pasiunea să fie coreograful vostru.
Păşiţi aşa cum vă este inima.
O, nu dragă. Lasă-mă să-ţi arăt cum se face.
Din nou?
Ştii, în unele ţări, dacă dansezi aşa aproape...
îţi înşeli soţia.
- E rândul tău. - Stai liniştit.
- Doamne, ce scris frumos ai. - Mulţumesc.
Nu-l ai de la mine. Flerul tău fabulos îl ai de la mine.
- Şi deviaţia de sept o mai am de la tine. - Hei, rămâi la fler.
E pentru tine. Zice că e tatăl tău...
deşi nu înţeleg de ce te-a făcut de bunăvoie.
- Tatăl meu? - Da.
- Eşti sigur? - Ia telefonul, te rog. Mulţumesc.
Tata?
Da, sunt Lorelai. Cine altcineva ţi-ar spune "tata"?
Da, e chiar aici. Stai un pic. E pentru tine.
Merci. Alo?
Bună, bunicule. E minunat.
Jackie vrea Samuel Barber, John Cage şi Philip Glass...
şi Jessica vrea Shania Twain - "I Feel Like a Woman".
- Nu sunt un automat muzical. - Te rog.
Crezi că am început să cânt la harpă...
ca să devin şmecheră? Ca în sfârşit să devin populară?
Poate că o să port şi o conversaţie veselă.
Nu, bine? Muzica mă conduce, doamnă.
O să cânt ce-o să-mi vină şi ţie o să-ţi placă.
- Îţi dau încă $100. - Tocmai ai făcut rost de un jukebox.
Da, mi-ar place să o văd.
Dacă vrei.
Sigur. Sună bine. Da.
Să vă las în pace pe amândouă?
- Cred că vreau să-mi schimb coafura. - Da?
- Eu zic că arată "chiar" bine. - Eşti hazlie.
- Vrei ceva de băut? - Apă.
- Deci ai vorbit cu bunicul azi? - Ce?
- Bunicul, te-a sunat? - Da.
E ceva în neregulă?
Nu, tocmai a găsit cartea despre care vorbeam.
- Şi te-a sunat să-ţi spună? - Da. De ce?
Nimic. E doar ciudat. Nu prea sună la han.
De fapt nu sună deloc.
- Ştia că o caut, aşa că... - Da, sigur.
- Ce carte e? - Crestomanţia Menken.
- O, aia. - Da.
Cinnamon s-a blocat iar sub verandă.
Puteţi să-mi daţi nişte ulei şi un încălţător?
- Ţi le aduc eu. - Îl tot strigam...
am mers în jurul verandei...
şi am văzut fund mare şi portocaliu care se holba la mine.
Urăsc când se întâmlă asta.
Cred că a mieunat mai bine de o oră...
Morey cânta la pian...
şi când Morey cântă, intru în transă...
şi văd albastru, lună şi stele.
Nu mai e nevoie. Cântă dragă!
Pa.
Oh, Doamne! Mă omoară muzica asta!
- Babbette nu mai vrea uleiul. - Păstrează-l.
Crăciunul a venit mai devreme anul ăsta.
Ştii la ce mă gândeam?
Că Madonna şi Sean Penn ar trebui să se recăsătorească?
Pe lângă asta.
Mă gândeam că expediţia ta la golf ar trebui să se pună o cină.
- Ce vrei să spui? - Ne putem scoate de la o cină...
vineri cu bunicii. Poate închiriem un film.
- E în regulă. - Nu e mare lucru.
Nu. Bunica o să se supere rău.
Mă descurc cu supărările astea. Am mai făcut-o.
Trebuie oricum să iau cartea de la bunicul. Hai să mergem.
- Bine, dacă tu vrei. - Vreau.
Bine.
- Este puloverul meu? - Ce?
- Porţi puloverul meu. - Şi?
E ok. Doar că...
Ţi-am spus să-mi ceri lucrurile înainte de a le împrumuta.
- Îmi pare rău. - E ok.
Nu e prea mult "Pot să-l împrumut, mamă?", nu?
Nu, nu e. Revino-ţi.
Şi mai este şi puloverul meu favorit.
- De când? - Din totdeauna.
- Nu este puloverul tău favorit. - Ba da.
O să-l lărgeşti aşa cum faci cu tot ce împrumuţi.
Ce tot vorbeşti?
Vorbesc de faptul că îmi iei puloverele...
le porţi şi mi le lărgeşti.
Nu am cum să le lărgesc. Sânii tăi sunt mai mari.
- Nu e adevărat. - Ba da.
- Sânii tăi sunt clar mai mari. - Eşti nebună!
- Vrei să ne măsurăm? - Ce?
Vorbesc serios. Hai să luăm ruleta chiar acum.
Nu o să-mi măsor sânii.
Pentru că ştii că sunt mai mari.
- Eu intru. - Bine.
- Nu-i măsurăm. Comparăm sutienele. - Încetează.
O să încetez când nu o să mai îmi iei lucrurile!
Eşti bolnavă!
Îi ai mai mari!
"Sânii tăi sunt mai mari"? Sunt un caz mental.
Cere-ţi scuze.
Aseară am fost prea proastă şi nebună ca să-mi cer scuze...
şi de dimineaţă era deja plecată.
- Ce e în neregulă cu mine? - Ţii prea mult la pulovere.
Te înţeleg. Mie dacă-mi murdăreşte cineva cuţitele...
sunt ca o maimuţă nebună.
Nu e vorba de pulover.
E vorba de treaba cu golful şi de faptul că i-a plăcut.
S-a distrat, Sookie, exact aşa cum a zis mama.
- Cred că te-a durut. - Ar trebui să se distreze.
Vreau să aibă o relaţie bună cu bunicii ei.
Doar pentru că mie nu-mi place, nu înseamnă că nu trebuie să se distreze cu ei?
Atunci de ce am încercat să nu o las să meargă la cina de vineri?
Încerc să le subminez relaţia?
- Nu. - Ba da.
- Da, încercai. - Da, sunt copil mic.
- Eşti geloasă. - Nu sunt geloasă.
Ba da. Eşti geloasă pentru că ei o plac mai mult pe Rory decât pe tine.
Mulţumesc pentru îmbrăţişare.
Nu mă pricep la dat sfaturi.
Putem să vorbim despre supă? Pentru că mă pricep la supă.
Îmi pare rău. Tu eşti bine. Eu sunt bulversată.
Am renunţat la viaţa aia: clubul, părinţii mei.
Am renunţat la ea cu prima ocazie.
Nu mi-a trecut prin cap că ei i-ar place.
I-a trecut mamei, totuşi. Doamne, nu-mi place când are dreptate.
Nu ştii asta... O Doamne.
Hei, fii atentă!
Marfă.
Eşti în regulă?
Uitaţi-vă la voi. Sunteţi frumoase!
Trebuie să fiu mai matură în privinţa asta.
Adică, dacă îi place viaţa de la club...
e alegerea ei, nu?
Ştii tu, mânuşi mici albe şi petreceri de intrat în lume.
- Asta le face pe unele fete fericite, nu? - Sigur, da.
Dacă au luat Prozac, sigur.
Nu am crezut niciodată că am crescut o astfel de fată.
Nu că e ceva în neregulă cu astfel de copii.
Nu credeam că Rory este aşa. Poate că nu e. Nu ştiu.
Sunt obsesivă? Sookie? Alo?
Ar trebui să port costumul cu căpşuni ca să-ţi captez atenţia?
Îmi pare rău.
Ai un costum cu căpşuni?
- De necrezut! - Jackson.
Deci la asta s-a ajuns?
Te furişezi pe la spatele meu şi cumperi căpşunile altuia?
- Sunt disperată! - Mă dezguşti!
- Am nevoie de căpşuni. - Bine, acum le ai.
Sper că sunteţi fericite împreună.
- Jackson, aşteptă! - Nu!
- Stai, Jackson! - Nu!
- Jackson, hai să discutăm despre asta. - Nu!
- Vino înapoi! - Lasă-mă în pace!
De ce mă urmăreşti?
- Nu mă urmări. - Stai!
Scuzaţi-mă. Acolo erai.
Am reuşit. Am făcut-o.
Doamne, mă simt minunat!
Mă bucur că a ieşit aşa cum ţi-ai dorit.
Nici nu-ţi dai seama.
Tocmai mi-au spus că o să se mute într-un apartament în Tucson, Arizona.
E la sute de kilometri depărtare.
- Felicitări. - Mulţumesc.
Surorile Sledge! Scuză-mă.
- Hei, străino. - Hei.
- A ieşit bine? - Da.
- Vrei să bei ceva? - Încerci să te împaci cu mine?
- Nu, încerc să te hidratez. - Sunt bine, merci.
- Îmi pare rău. - E ok.
Un spirit rău şi nebun, obsedat de mărimea sutienelor a pus stăpânire pe mine.
- Se mai întâmplă. - A plecat.
E bine de ştiut.
Mă bucur că te înţelegi bine cu bunicii tăi.
- Nu te bucuri. - Ba da.
Doar că este ciudat pentru mine. Nu mă pot împăca cu gândul.
- Ai putea dacă ai încerca. - Nu. Suntem prea...
Prea multe s-au întâmplat.
Totuşi mă bucur că voi vă înţelegeţi.
Nu am vrut să te izolez complet de ei.
Doar că s-a întâmplat.
Mi s-a părut corect să nu-i am în viaţa mea.
Nu m-am gândit niciodată...
Îmi pare rău.
Nu am plătit $500 pentru rochie...
ca să o mudăreşti. Stai şi nu te mai mişca.
Pune picior peste picior. Eşti o domnişoară.
Cred că am avut un milion de rochii ca aceea, când eram mică.
- Nu prea strigau "tu". - Nu.
Eu eram cea care ţipa.
Îţi mulţumesc că nu m-ai îmbrăcat într-o rochie ca aceea.
Cu plăcere.
Dar nu erau rele la purtat.
Nu. Se ridică de tot când te roteşti.
Şi dacă mai purtai şi lenjerie deocheată, mulţumeai pe toată lumea.
Dacă te face să te simţi mai bine, cred că am luat o ciupercă de la saună.
Mă face... Mulţumesc.
Aţi ajuns.
Bună, bunico.
- Dumnezeule. Ce este asta? - Am adus desert.
- Da? Ce frumos! Ce este? - Prăjitură de coacăze.
- Nu am auzit de prăjitură de coacăze. - E o specialitate a oraşului.
- E tăiată deja? - Sunt rămase.
De la nuntă.
De la han.
Ştiu unde s-a ţinut nunta.
Scuze, dar te holbai la noi.
- Ne-ai adus desert folosit? - Nu este folosit. Sunt rămase.
Ce drăguţ.
O să o pun în bucătărie lângă cutia jumătate plină cu aplauze.
E veselă în seara asta.
Vă aduc ceva de băut?
- Un vin alb ar fi bun. - Un suc.
Ţi-a povestit Rory despre cât de bine s-a simţit la club?
- Mi-a spus. - Tatăl tău a fost distrat toată săptămâna.
- L-a fermecat. - Numai ea putea să facă asta.
În era MTVului şi a 100 de canale de televiziune...
cine s-ar fi gândit că o fată ar putea să se distreze...
petrecând o simplă după amiază cu bunicul ei?
Vinul ăla mi-ar prinde foarte bine acum.
Cred că ar trebui să o înscriem în club.
Dacă vrea, bineînţeles.
Să aibă un loc în care să poată comunica.
Asta este foarte important pentru o tânără fată.
În special acum, când s-a închis barul de drogaţi de la colţ...
şi toţi bunii ei prieteni au plecat.
Ce crezi, ar trebui să-mi fac o carieră în comedie?
E interesant ce întorsătură au luat lucrurile, nu crezi?
Aţi ajuns.
- Lorelai. - Tată.
Rory, am o surpriză.
Nu numai că am găsit cartea de care am discutat...
am găsit, de asemenea, şi memoriile autorului.
- Glumeşti. - Sunt în biroul meu, dacă vrei să le vezi.
Doamne, bineînţeles că vreau.
Mă duc si eu să mă uit la ele.