Anterior în Fetele Gilmore:
- Doamne, o să merg la Chilton? - Ai reuşit, dragă. Ai intrat.
- I-am spus mamei că schimbi liceul. - E bucuroasă?
Petrecerea e vineri.
Te muţi?
Nu, numai cărţile se mută.
- Gata? - Da.
Directorul Charleston vă primeşte acum.
Poate că erai cea mai inteligentă la Stars Hollow, dar aici e diferit.
Niciodată nu mă vei ajunge, niciodată nu mă vei învinge.
Ai mari şanse să rămâi repetentă.
- Cine-i tipa? - E nouă.
Nu-mi sta în cale. O să fac din liceul ăsta un iad pentru tine.
Ne vedem mâine, Mary.
- Îmi tot spun Mary. - Mary, ca Fecioara Maria.
Şi dacă arătam ca o târfă?
Ar fi adăugat "Magdalena".
- Cumpărături pentru rechizite. Petrecere. - Nu ţi-a cerut nimeni să vii.
Are you kidding? Glumeşti? De câte ori faci asta?
Şi dacă tot ne facem de cap, să luăm şi hârtie igienică şi desfundător.
Mai târziu.
- Glumesc. Dă-mi lista. - Bine.
- Am nevoie de coli... - Gata.
...tone de pixuri, câteva creioane, trei markere, o gumă...
un desfăcător de capse şi un biblioraft.
- Ai nevoie de trei markere? - Da.
- E un număr întâmplător? - Nu e întâmplător.
Cum ai ajuns la trei?
Unul se usucă, unul îl pierd, mai rămâne unul.
- Chiar ai gândit-o. - Da.
Ce a fost primul: oul sau găina?
- Ne putem întoarce la listă? - Bine. Hei, coli.
- Nu, sunt violete. - Da. Violet înseamnă veselie.
- Nu pot să iau violete. - Ba poţi. Sunt la reduceri.
Merg la un liceu serios. Îmi trebuie hârtie serioasă.
- Hârtia e hârtie. - Nu la Chilton.
- Bine. Uite o hârtie serioasă. - Mulţumesc.
Uite-ţi markerele sobre, creioanele plângăcioase...
- pixurile maniaco-depresive. - Mama.
Aceste gume sunt cu litiu. Ele par vesele...
dar le-am prins când încercau să se îndese în ascuţitoare.
şi o să-i facem să se renunţe la obiceiurile lor nebune.
Nu o să te mai iau niciodată la cumpărături.
Uite un tavă pentru hârtie. Totul o să fie...
Efort decent din partea majorităţii. Efort mediu din partea câtorva.
Exceptional la doi elevi.
Dra. Geller. Dra. Grant.
Dl. Graham. Dra. Gilmore.
Ia-l acasă. Învăţă din propriile greşeli.
Ia aminte la cercurile mari şi roşii din diferite părţi ale lucrării...
ca şi la nişte memouri care îţi spun că a greşi e omeneşte.
Şi că aici la Chilton, încercăm să eliminăm această umanitate din voi.
Ok, urmează testul.
Înfricoşătorul test. Shakespeare!
Omul despre care am tot vorbit în ultimele trei săptămâni...
ne va bântui în cele din urmă vineri.
Este un test important. Grilă cu mai multe răspunsuri, cu sectiune eseu...
care reprezintă 20% din nota pe acest semestru.
Nu vă lăsaţi păcăliţi de figura mea bună şi de personalitatea încântătoare.
Acest test va fi greu şi nu vor fi reverificări.
Folosiţi-vă de materialele de studiu pe care vi le-am dat la începutul lunii...
şi de notiţele pe care ştiu că le-aţi luat.
- Grea lucrare. - Nasoală.
- Cât ai luat? - 10
Şi eu la fel!
- Ce lume mică. - Nu-i aşa?
- Madeline, cât ai luat? - Ştii că am luat 9.
- 9 nu e rău. E o notă respectabilă. - Ba deloc.
Aş fi mândră.
Un 7, totuşi, este un motiv de îngrijorare.
Un strigăt de ajutor.
Un CV depus la McDonald's.
'Vreţi şi cartofi prăjiţi?'
Nu toată lumea poate fi deşteaptă.
După cum spunea mereu mama: "Cineva trebuie să răspundă la telefoane."
Nu am idee despre ce vorbiţi.
Dar Rory are.
Bună Mary!
Şi lucrurile merg din ce în ce mai rău.
- Eşti tristă. - Sunt bine.
- Notă proastă? - Trebuie să plec.
Mary, nu-mi dau seama de nu suntem prieteni.
Cred că din cauză te fac să te simţi nesigură.
Eu cred că din cauză că nu reuşeşti să-mi înveţi numele.
- Ai un prieten? - Nu e treaba ta.
- Este un 'nu'? - Nu mai ai de cine să te iei?
Cred că mă placi. Doar că nu ştii cum să o spui.
- Ce faci vineri seara? - Sunt ocupată.
Trebuie să te întorci la mânăstire până la ora 5:00?
Te rog să mă laşi în pace.
Bine. Din moment ce ai zis 'te rog'.
Pa Mary.
- Imbecilo! - Înapoi, cavalerule.
- Eşti proastă, oarbă şi neîndemânatică. - Cel puţin nu sunt fraţuzoaică.
- Ce s-a întâmplat? - M-a călcat pe pantof.
- Mi-a stat în cale. - Ai vrut să mă calci.
- Opriţi-vă. - Mi-a zgăriat pantoful.
- Ce copil. - Sunt pantofi italieni de $300.
Mă întreb dacă Versace ar îmbrăca un păpuşoi.
- Eşti concediată. - Nu mă poţi concedia.
- Atunci îţi reduc salariu. O pot omorî? - Nu înainte de micul dejun.
Atunci te voi blestema în continuu şi în mai multe limbi.
- Te calc şi pe celălalt. - Nu, Drella treci în colţul tău.
Am câştigat.
Michel, eşti un om matur. Du-te la recepţie şi poartă-te ca unul.
O, Doamne.
- Doar un pic. - L-am primit.
Interviul?
- E aici. - Unde este?
- Să caut. - Grăbeşte-te.
Priviţi, nou în cinema, "Cea Care Citeşte Foarte Mult"
- Ciocolată? - În paharul de măsurat.
- Lorelai, caută. - Scuză-mă.
- Cine-i dezbrăcat? - Lucien Mills, critic de mâncare.
Da? Cum are fundul?
Trebuia să testeze restaurantul. L-am găsit.
E de bine? E rău? Să plâng?
Să citim.
'Cuvintele 'divin,' 'delicios,' şi 'delirant'...
nici nu încep să descrie experienţa delicioasă...
'a unei cine la Hanul Independenţei.' Miroase a valuri.
Da?
'Numai bucătăreasa şefă Sookie putea să transforme o simplă salată...
'din roşii de casă şi legume asortate să semene cu o experienţă religioasă.
'Supa de crabi făcută de ea merită fiecare sorbitură. '
Nu folosesc prea multă cremă. Folosesc mai mulţi crabi.
- Asta o face... - Criticul nu e aici.
Ok, mai departe.
'Antreurile sunt de vis.
'Deşi atât de mult-lăudatul risoto a fost bun...
'pastele cu sos de unt...
'a fost cele care m-au impresionat. '
De necrezut! O să-l înrămez în sala de mese!
O să fie super. Pot să-l mai văd o dată?
Trebuie să sărbătorim în seara asta? Ieşim în oraş?
Nu pot. Am de învăţat.
Eu trebuie să mă apuc de lista de cumpărături.
Ce se întâmplă aici? Suntem nişte femei tinere şi petrecăreţe.
Învăţat? Liste de cumpărături?
Unde-i "La naiba cu toate?" Unde-i "Să lăsăm prudenţa deoparte"?
Unde... O, livrările.
Pe ele, fato.
...şi segmentul "Persoana săptămânii".
- Au început ştirile! - O secundă.
Ştirea zilei: un lucru oribil s-a întâmplat într-un oraş mic...
unde niciodată nu se întâmplă lucruri oribile. Toţi sunt şocaţi!
Casele au luat-o la vale. Liposucţia ucide. Stai grasă.
Hai să luăm îngheţată. M-am plictisit.
Alo?
Mama, învăţ.
Dar vorbeam de îngheţată. Nu poţi să iei o pauză?
- Nu pot să iau pauză acum. - Atunci când?
- Ai patru ani? - Nu, dar mi-e foame.
- Mai mănâncă nişte piza. - E rece.
- Încălzeşte-o. - Nu e acelaşi lucru.
Lorelai, treci în camera ta!
Uau, fetele deştepte sunt rele.
Dacă mă laşi să învăţ, mă voi juca cu tine în weekend.
- Promiţi? - Da. Facem ce vrei tu.
- Mergi cu mine să cumpăr încălţăminte? - Da.
- O să mă laşi să probez tot ce vreau? - Da.
Mă ajuţi să împing oamenii care vor mărimea mea?
Chiar să le pun piedică pentru tine.
- Bine, avem o înţelegere. - Bine.
Deci, unde rămăsesem în legătură cu îngheţata?
Ce?
- Dreapta sau stânga? - Stânga.
Mi s-a părut că ai spus stânga.
- Scuze. Stânga mea, dreapta ta. - Ok.
Marco.
Polo.
Bună, Marco.
Bună, Polo.
- Ai întârziat. - Scuze.
Ce e aia?
12 calorii.
- Ia. - O, Doamne. Fii binecuvântată.
- Ce-s alea? - Notiţele mele.
Da?
Nu cred că Shakespeare se cunoaştea aşa de bine.
Îmi place. Cât costă?
- $500. - Ultima ofertă?
- $450. - Nu ştiu ce să zic.
$375 şi o iei chiar acum.
- Vândută. - Mulţumim pentru cumpărături.
Mutaţi-vă.
Îmi lipseşte liceul din Stars Hollow.
- Glumeşti, nu? - Nu. Chilton e...
nu ştiu... greu.
Ce-ţi pasă? Tu întotdeauna te-ai descurcat foarte bine la şcoală.
Ar trebui să-ţi fie uşor.
E vândută. Mişcaţi-vă.
- Ce e asta? - E a mea.
E moartea învelită în ciocolată.
Cu o surpriză cremoasă de caramel.
- A întrebat un tip de tine azi. - Ce tip?
Cel nou. Înalt, perfect.
- Ce vroia să ştie? - Unde eşti.
Şi ce i-ai spus?
I-am spus că eşti prea deşteaptă pentru noi şi a trebuit să mergi la un liceu de genii.
I-a plăcut răspunsul. Cred că-i plac fetele deştepte.
O să-i caut una.
- Vândută. Mişcaţi-vă. - Mama.
- Unde vrei să mergem? - La bibliotecă.
Urăsc reducerile.
Fără Black Sabbath.
Nu ascultă nimeni.
Fără Black Sabbath, Steely Dan, Boston şi Queen.
Ce s-a întâmplat de eşti aşa de rece?
- Ţi-a plăcut Mozart. - Sunt Artie Shaw a harpiştilor.
- Sookie, am nevoie de cafea la pachet. - E acolo proaspătă.
Bine.
Proaspătă în prima mea viaţă când eram Ioana D' Arc.
Scuze. Credeam că am făcut.
Fii binecuvântată. Sunt aşa de obosită şi trebuie să conduc până la Hartford...
- pentru o şedinţă cu părinţii. - Sună minunat.
Liceul ăsta e diferit de cel din Stars Hollow.
Îţi trimit o mulţime de înştiinţări în fiecare săptămână.
Este un loc foarte intens.
Săptămâna trecută a fost o mare dezbatere
dacă să fie acceptate fundiţele.
Oamenii s-au împărţit. Lucrurile au luat-o razna. Până la urmă s-au aprobat...
- şi îmi place să cred că eu am rezolvat-o. - Drăguţ.
Care-i problema, drăguţo?
- A spus că e bun. - Cine a spus că e bun?
- Lucien Mills. - Criticul de restaurante?
- A spus că risotoul este bun. - Şi nu e?
Nu este doar bun.
"Bun/bine" este un cuvânt pe care-l foloseşti pe stradă când te opreşte cineva...
pe care-l ştii, dar cu care nu vrei să vorbeşti.
Te întreabă ce mai faci şi tu spui "Bine".
E suficient ca ei să nu mai vorbească, pentru că de fapt nu vor să vorbească.
Se pot simţi bine pentru că s-au deranjat să te întrebe...
şi dacă, Doamne fereşte, ceva s-a întâmplat...
se vor aşeza, te vor asculta chiar dacă nu vor asta.
Nu cred că a zis bun ca un jargon sau monolog.
Nu putea să-l folosească în alt fel.
Nu-mi place că te văd aşa de supărată în urma unui articol mic.
E vorba de mândrie, Lorelai. Ştii povestea acestui risoto.
- Când mama era pe moarte... - Ai făcut risoto...
- şi a mai trăit încă trei ani. - Era de aşteptat să moară.
Doctorul a spus că nu va rezista până dimineaţă.
A trăit datorită risotoului, a risotoului magic.
Şi tipul ăsta a avut tupeul să spună că a fost bun.
Nu cred că a ştiut povestea.
Ok. Înainte să te răţoieşti la mine... nu am trufele.
Le-am uitat.
Nu am nicio altă scuză în afară de această eroare umană.
Am zgârciobi, pe care ştiu că nu îi vrei aşa că, hai, răţoieşte-te.
Zgârciobii sunt în regulă.
A simţit cineva această discontinuitate în spaţiu-timp?
- Unui critic nu i-a plăcut risotoul. - Magicul risoto? Glumeşti.
Trebuie să plec. Încearcă să o înveseleşti un pic.
Sigur.
Drăguţo, nu te îngrijora. Toată lumea ştie că eşti cea mai bună.
Deci...
Am auzit că recolta de afine va fi de tot râsul anul acesta.
O să ne concentrăm pe literatura Elizabethană.
Shakespeare, Marlowe, Bacon, Ben Jonson, John Webster.
Este Marlowe chiar atât de important?
Vreau ca elevii să cunoască cât mai multe din scrierile sale.
Va fi inclus în testul avansat?
Nu putem şti ce va fi la test...
dar va fi necesar atunci când copii voştri vor aplica la universităţi.
Totuşi, ca să ajungă până acolo ei trebuie să treacă de test.
Corect, totul este important. Testul poate fi din orice.
Cum putem să aflăm?
Putem să mituim pe cineva din Comitetul de Testări.
Glumeam.
Îmi pare foarte rău. Am avut un incident cu o groapă.
Nu-ţi pasă. Aşa că, te rog, continuă.
Ce naiba?
Eşti în regulă?
- O să mă aşez acum. - Nu cred că ne-am cunoscut.
Sunt Lorelai Gilmore. Mama lui Rory.
Mă bucur că ai putut veni. Rory este o elevă nouă.
Ce drăguţ. Acum, despre test.
Da. Noi îi pregătim cât de bine putem.
Am angajat un meditator pentru Bethany.
Este întotdeauna o opţiune valabilă.
Jesus, Mary, Joseph şi cămila!
Cafeaua asta chiar e proastă.
Deci, testul, ce ne facem cu el?
Următorul test este planificat luna viitoare.
Sâmbătă pe 25 la ora 7:00 am.
- Dra. Gilmore? - Unde se dă testul?
- Se va da aici. - Aici?
- Da. - Minunat.
- Alte întrebări? - Da.
Părinţii pot să vină?
Ce?!?
Este un test important. Aşa că mă gândeam...
- Îmi pare rău. Am spus o prostie? - Nu.
Mă gândeam că mi-ar place să le simt bucuria.
- Este un test. - Da, ştiu.
Care-i veselia la un test?
- Joci golf? - Da.
- Explică tu şi apoi explic şi eu. - Să ne întoarcem la şedinţă.
Asta-i tipa care a votat pentru fundiţe.
Cred că fiică-sa este cu bursă.
Ce ai zis?
Ştiţi ce? Cred că este timpul pentru o pauză.
Aveţi cafea în spate?
Ce aveai de gând să faci? Să-i tragi una?
Nu. Aveam pregătite câteva replici verbale.
- E din ce în ce mai proastă. - O variantă ar fi să nu mai bei.
Nu în lumea mea.
- Sunt Max Medina. - Mă bucur de cunoştiinţă.
Îmi cer scuze pentru comportamentul unora dintre invitaţi.
Este stresant pentru unii oameni.
- Sezonul testelor? - Orele de trezire.
- Aşa drăguţ eşti şi cu fata mea? - E uşor.
- Rory este o dulceaţă. - Da.
Cum îi place Chilton?
- Îl iubeşte. - Da?
Da. Încă se acomodează, bineînţeles. Dintotdeauna şi-a dorit să meargă la Harvard.
- De aici o să poată ajunge acolo. - Harvard?
De când mergea de-a buşelea vreau să meargă acolo.
Este o şcoală importantă.
Când avea patru ani, i-am cumpărat un tricou de la Harvard.
Bineînţeles că era prea mare pentru ea.
Aşa că l-a folosit ca pe o paturică o perioadă, apoi ca pe un scutec, la cumpărături.
Şi tocmai ţi-am spus o poveste care ar îngrozi-o...
Mă omoară dacă află că ştii.
- Atunci nu-i spune. O să fie secretul nostru. - Apreciez asta.
Eşti o fană B-52?
Ce?
Nu, sunt o neîndemânatică care nu trebuie să conducă cu cafeaua în mână.
Îl aveam prin maşină.
Sper că Rory se va acomoda aici. Avem nevoie de ea aici.
Mulţumesc. Drăguţ din partea ta.
Sper că nu este dezamăgită de lucrare.
E foarte greu să recuperezi tot materialul acela.
- Ştiu că 7 pare... - Rory a luat un 7?
- Dar... - Nu a luat niciodată 7.
E prima ei lucrare. Era normal să ia o notă mică.
Asta explică îngheţata.
- Doamne sunt o idioată. - Îngheţata?
Trebuie să plec.
Îmi pare rău dacă te-am supărat.
Rory nu se simte prea bine acum, dacă a luat un 7.
- Trebuie să fiu lângă ea. - Înţeleg.
Îmi pare bine că te-am întâlnit.
Şi mie.
- Fii bun în continuare. - O să fiu.
- Să nu mai faci cafea vreodată. - Promit că nu mai fac.
Merci.
- Pa. - Pa.
- Poftim. - Ce-i asta?
- Arăţi de parcă ai avea nevoie de o plăcintă. - Chiar arăt?
Aruncarea violentă a creioanelor semnalează nevoia de plăcintă.
Ce se întâmpla dacă aruncam un stilou?
- Ţi-aş fi adus un păstrăv. - Un ce?
Nu eu fac regulile, eu doar le pun aplicare.
Salut, şapcă de baseball întoarsă. E un nou look pentru tine.
Mănâncă plăcintă? Cina a servit-o măcar?
Tu ai crescut-o. Eu doar servesc.
- Bună, vierme de bibliotecă. - În sfârşit.
- Pe unde ai umblat? - Am fost în Hartford.
De ce?
Am fost acolo pentru...
Şedinţa cu părinţii. O, Doamne, am uitat.
A fost destul de bine.
Am fost încântătoare. Prima din toată grămada.
M-au făcut regină.
Bănuiesc că ai vorbit cu Dl. Medina.
De ce m-ai lăsat să vorbesc despre îngheţată şi pantofi...
când tu erai stresată de ceva important?
Ai dreptate.
Urăsc când sunt o idioată şi nu ştiu. Îmi place să fiu conştientă de idioţenia mea.
Să-mi faci poze ca să te distrezi. Tocmai am pierdut o eventuală felicitare de Crăciun.
Îmi pare rău.
Trebuia să-mi spui.
Nu am putut.
Nu ai putut să-mi spui? Tu-mi spui totul.
Mi-era prea ruşine.
Drăguţo, odată mi-ai spus că-ţi plăcea "Salvaţi de clopoţel".
Ce poate fi mai umilitor?
Nu am putut forma cuvintele.
Nu am putut să o spun. Nici măcar nu am putut să înţeleg.
A fost un 7. Am luat un 7.
- Nu am luat vreodată un 7. Niciodată. - Ştiu.
Chiar şi când mi-am rupt mâna şi nu am putut scrie o lună...
am luat un minus 10.
- Era un liceu diferit. - Ştiu. Era Stars Hollow.
Un 7 la Stars Hollow e ca un 5 la Chilton.
E mai rău. E ca un 4 sau -12.
Să înţeleg că nici testul de vorbire nu a mers prea bine?
Un 7.
Nu sunt bună de nimic.
Ba nu.
- Nu o să reuşesc. - Ascultă-mă, un 7 e rău, da?
Dar vorbăria asta "nu sunt bună de nimic", "nu pot să fac asta" şi autocompătimirea...
sunt mai rele. Nu eşti tu. Nu te-ai simţit prost...
când ţi-a luat trei luni să înveţi să mergi pe bicicletă.
Patru luni.
Mi-a luat patru luni să învăţ să merg pe bicicletă.
Da? Patru luni?
Da. Vrei să aprofundăm subiectul?
Uită de bicicletă.
Ascultă, un 7 este o singură notă. Nu este sfârşitul lumii.
O să recuperezi, o să iei note mai bune. Te tragi dintr-un neam de încăpăţânaţi.
Şi dacă ţi-am dat ceva, acel ceva este încâpăţânarea.
- Nu sunt încăpăţânată. - Ba da.
- Ba nu. - Bine, nu eşti.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Poţi să reuşeşti. Te voi ajuta să treci prin asta.
Acum lasă şaptele deoparte.
- Ce urmează? - Am un test vineri.
- Un test. Minunat! - Despre Shakespeare.
Poetul cu barbă. Îl iubesc.
- E 20% din medie. - Face viaţa mai interesantă.
Ce trebuie să facem ca să iei un 10 la test?
Chiar crezi că pot să iau 10?
Fac pariu pe $1.
Doar atât? Atât valorează viitorul meu, $1?
Totuşi... ai luat un 7.
'Let me not to the marriage of true minds Admit impediments
'Love is not love Which alters when it alteration finds
'Or bends with the remover to remove
'O, no! It is an ever-fixed mark
'That looks on tempests and is never shaken
'It is the star to every wandering bark
'Whose worth's unknown although his height be taken'
Te duci în jos.
Sookie, ai idee despre ce va fi în meniu...
- E bun? - Fierbinte.
Stai. Mai am unul.
- Mai bun? - Mai fierbinte.
Stai. Încă unul.
Ce e cu atâta risoto? E o nouă temă?
Va fi ca la magazinul de casete scoţiene?
Am făcut 40 de reţete. 40.
Şi de fiecare dată am ajuns la aceeaşi concluzie.
Că al tău este mai bun.
- Da. - Chiar este.
- M-ai căutat? - Da!
Acum trei săptămâni, a venit un tip aici, Lucien Mills...
a comandat risoto şi nu i-a plăcut.
- Risoto magic? Glumeşti. - Nu eşti de ajutor.
Era un critic de restaurante.
A comandat o grămadă de reţete, probabil că nu a terminat niciuna.
În articol a spus că chelnerul avea barbă.
Tu ai barbă aşa că tu l-ai servit şi am nevoie de informaţii.
- Cum arăta? - Ca şi cum nu i-a plăcut risoto!
Poate a avut pe cineva la masă care-l deranja...
care nu-l lăsa să se concentreze asupra mâncărurilor.
- Eu servesc o grămadă de lume. - Avea barbă, dinţi puşi, poate o perucă...
sau ochelari cu nas mare.
- Pot să fiu concediat acum? - Absolut.
Ce zici de un tip cu o companie supărătoare şi perucă...
care stă sub aparatul de aer condiţionat...
lângă o femeie care s-a dat cu prea mult parfum?
- Comedia Erorilor: când a fost scrisă? - 1590.
- Publicată? - 1698.
- 1623. Pe aproape. - Cum este 1623 pe aproape?
- Ai nimerit primele două cifre. - Am greşit cu 75 de ani.
Orice mai puţin de 100 este pe aproape.
- Ce regulă este asta? - Eu conduc învăţatul acum.
- Ok. Richard III. - 1591.
'93?'96?
Ok, devine destul de supărător.
Continuă. Te ascult.
Sonetele sunt 154 de poezii a câte 14 rânduri.
- Exceptând? - Exceptându-l pe 126 care are 12 rânduri.
Bine.
Sunt scrise în pentametru iambic.
- Exceptând? - Excepţie 145, care este în tetrametru.
- Eşti tare, soro. - Da?
- Nicio greşeală. Cum te simţi? - Greţos.
Nu cred că îmbinarea dintre cartofi prăjiţi şi sos de ridichi...
a fost cea mai bună idee pe care am avut-o.
Totuşi suna bine la acel moment.
O să-i spulberi pe toţi mâine.
- Crezi? - Cred.
Ce zici să-i zicem noapte şi să beneficiem de un somn de frumuseţe.
Du-te. Eu mai rămân să mă uit încă odată prin notiţe.
- E în regulă. Mai stau şi eu. - Mama, du-te la culcare.
Nu. Nu sunt obosită. Mă gândeam la tine.
Nu!
O, Doamne. Proastă idee cu dormitul aici.
- Am întârziat! - Ce?
- Am întârziat! M-am trezit târziu! - Rory, calmează-te.
Nu mă pot calma! Am pierdut autobuzul! Ridică-te!
Mami nu se poate ridica chiar acum.
Mami a dormit toată noaptea cu gâtul sucit.
- O să pierd testul! - Nu.
Eu iau cheile. Plecăm chiar acum. Hai!
- Nu pot să merg cu tine. - Trebuie!
- Am o întâlnire la han la ora 8:00! - Mama!
Ok, aşteaptă. Gândeşte. Ascultă. Ţine. Tu conduci.
- Cum? - Tu conduci. Eu o să merg cu Sookie.
Ia telefonul. Ia cheile. Du-te!
- Eşti sigură? - Du-te!
- Am plecat! - Baftă!
Alo?
Am lăsat nişte notiţe la tine acasă?
- Unde eşti? - Conduc spre şcoală.
Vreau să verific ceva şi nu-mi găsesc unele notiţe.
Aşteaptă, lasă-mă să verific.
- Nu le găsesc. - Ce oi fi făcut cu ele?
- Poate sunt jos în magazin? - Poate. Tocmai...
- O, Doamne! - Eşti în regulă?
- M-a lovit un căprior! - Ai lovit un căprior?
- Nu! Am fost lovită de un căprior. - Cum poţi fi lovită de un căprior?
Eram la stop şi m-a lovit! O, Doamne!
Era o intersectie cu "Stop" la toate intrările?
- Contează? - Nu ştiu.
Nu ştiu ce să întreb după ce ai fost lovită de un căprior.
- Nu-l mai văd. - Pune sare pe jor. Le place sarea.
- De unde să iau sare? - Ai o gustare?
- Lane! - Scuze.
Nu-l mai văd nicăieri. Dacă e rănit?
Rory, testul.
- Cât e ceasul? - E 7:40.
Nu!
Îmi pare rău.
Întoarceţi-vă la testele voastre.
- Tu trebuie să aştepţi la bibliotecă. - Dar testul?
- Ai ratat testul. - Nu.
Ora a început la exact 8:05. Atunci elevii trebuie să fie la locurile lor.
- Te rog. - Îmi pare rău. Astea-s regulile.
Nu înţelegi. Am învăţat toată noaptea...
şi apoi am pierdut autobuzul. Aşa că a trebuit să vin cu maşina.
- Hai să vorbim afară. - În timp ce conduceam m-a lovit de un căprior.
- Ai lovit un căprior? - Nu, am fost lovită de un căprior.
Nu mă crezi? Am urme de coarne pe maşină.
Vino.
Nu! Trebuie să mă laşi să dau testul! Sunt pregătită pentru el.
- Ştiu totul despre Shakespeare. - Trebuie să te calmezi acum.
- Ştiu când s-a născut, numele mamei... - Ratată.
Care este problema cu tine?
Deja ai totul. Ai mediile şi statusul.
Care e problema ta...
de vrei să fii cea mai tâmpită din lume?
Să mergem.
Ce e , isteaţo? De ce taci?
Afară, acum.
Şi, pentru ultima dată, numele este Rory!
Asigură-te că aranjează covorul perfect înainte de a pleca.
- Ok. - Perfect, fără cute.
Vrei să spui acel 'perfect. ' Credeam că te refereai la celălalt 'perfect. '
Acela la care s-ar fi gândit celălalt Michel...
cel care nu ar fi înţeles ce vroiai să spui prin 'perfect'.
- Ce zici de Pat Benatar? - Bună idee. Poate să cânte la harpă?
Ştiam eu! Am găsito!
- Ce ai găsit? - I-am găsit chitanţa!
Despre ce vorbeşti?
Nu era risoto de vină, era vinul. A comandat un vin greşit!
Minunat.
În articol a menţionat o salată din roşii de vară...
pe care am făcut-o o singură dată în ultimele trei săptămâni...
deoarece Jackson a decis să se ia la bătaie cu furnizorul de roşii...
- Ok, asta-i altă poveste. - Da. Păstreaz-o de Crăciun.
Brian, chelnerul cu barbă, a muncit doar o tură săptămâna trecută...
deoarece prietena lui l-a dat afară.
- Celia l-a dat afară? - El nu vrea copii.
- Dar ea ştia. - Femeile cred că-i pot schimba pe bărbaţi.
Da.
Aşa că am verificat datele, am restrâns căutările...
şi am găsit o petrecere în care se comandase aproape tot, incluzând şi...
- Risotoul magic. - Da, risoto şi un Riesling. Un Riesling!
De ce să nu bea acid de baterie?
Exact. Schimbă tot gustul.
Faptul că Brian l-a servit...
mă face să mă gândesc că Celia o duce mai bine fără el.
Sunt atât de bucuroasă, dragă.
Ţi-am adus castraveciorii.
Prea mici. I-ai de aici.
- Ce bine că şi-a revenit, nu? - Da.
Tot trebuie să-mi plăteşti castraveciorii.
E un bărbat cu accent ciudat la telefon şi întreabă de tine.
Da? Şi nu aţi schimbat strângerea de mână secretă între voi?
Lorelai.
Rory, ce s-a întâmplat?
- M-a lovit un căprior. - Te-a lovit ce?
Apoi am întârziat şi nu m-au lăsat să dau testul.
- Ce? - Nu m-au lăsat să dau testul...
- Glumeşti. - Mama...
E ok. Tu stai aici. Mă ocup eu de asta.
Scuzaţi-mă. Bună.
- Dră. Gilmore. Te rog să intri. - Mulţumesc.
Ia loc.
Cred că s-a făcut o mare greşeală.
Rory mi-a zis că nu i s-a permis să dea testul.
- A întârziat. - Corect, ei...
vezi, au fost circumstanţe în afara controlului ei.
Rory nu întârzie niciodată. E chiar enervantă că vine la timp.
Dacă vă uitaţi în dosarul ei...
Rezultatele din urmă nu au nimic de a face cu situaţia de azi.
A stat toată noaptea să înveţe.
Am fost acolo. Are un martor.
- Nu este la proces aici. - Bine, domnule Judecător...
O glumă mică de proces. Nu se va mai întâmpla.
S-a trezit târziu. A condus repede ca să ajungă la timp.
Noi nu locuim în localitate ca voi...
- 'Câinele mi-a mâncat tema. ' - Pardon?
'Mi s-a stricat calculatorul şi am pierdut lucrarea.'
Nu inventam scuze.
'Bunica şi o vară primară au murit. '
'Sora mea mi-a luat lucrarea la şcoală în loc să o ia pe a ei.'
'Religia îmi interzice să învăţ după apus.'
'Am orbit aseară, dar acum sunt bine.'
Rory nu este aşa.
Regulile sunt reguli.
Dacă întârzii, pierzi dreptul de a da testul.
Unde te duci? Unde se duce?
Te rog, crede-mă, dacă aş putea face ceva aş face-o.
- Ai putea să o laşi să dea testul. - Nu pot.
Nu este drept.
Nu suntem aici să fim drepţi. Suntem aici să educăm.
Da, şi vă rog să-mi educaţi copilul.
O vom educa atunci când va veni la timp.
Să ai o zi plăcută.
Ţii uşa deschisă cu un motiv anume?
- Întâlnirea noastră a luat sfârşit. - Pe naiba a luat sfărşit.
Ai idee prin ce am trecut noi săptămâna aceasta?
Am stat treze toate nopţile ca să învăţăm. Nu am dormit.
Nu am vorbit despre nimic altceva...
în afară de liceu şi de test timp de şapte zile.
Ne-am chinuit pe cât este posibil omeneşte...
fără să o luăm razna. Doamne! Am devenit o singură persoană!
Haide să reducem conversaţia doar la Rory.
Ok. Hai.
Tu stai aci în şcoala ta mică şi îngâmfată...
care are nevoie disperată de încălzire suplimentară...
şi creşti copii oribili care se tratează unii pe ceilalţi ca pe duşmani de moarte.
Stabileşti standarde imposibile...
care fac copii normali să se simtă inferiori celorlalţi.
Iei copii minunaţi ca Rory şi-i distrugi!
Nu cred că eşti echitabilă.
Şi tu spui că e deşteaptă şi că se va descurca bine.
Şi că cuibul ăsta putrezit de şobolani are nevoie de cineva ca ea.
Apoi nu o laşi să dea testul pentru care a tot învăţat...
şi pe care are tot dreptul să-l dea!
- Nu am zis că e cuib de şobolani. - Aşa e. Asta am adăugat-o eu.
Doar nu vrei să ai probleme cu "Ducele".
Credeam că locul ăsta o să fie minunat.
Acum cred că o să o trec pe lista "Mamă ce-am greşit-o"...
deasupra costumaţiei cowboy şi după perioada cu dansul break.
Doamne, chiar vă place să faceţi crize în familia voastră.
Despre ce vorbeşti?
Fiica ta a făcut criză similară de dimineaţă.
Fugi de aci. Rory nu se enervează.
E cea mai calmă persoană pe care o cunosc.
Ei bine, te-a imitat destul de bine.
Tot ce ai spus în supărarea ta este adevărat...
fără adăugirile colorate, bineînţeles.
Stabilim standarde imposibile...
şi aceste standarde creează copii foarte competitivi.
Totuşi, asta-i viaţa şi ăsta-i Chilton.
Regulile se pot schimba. Tu le poţi schimba.
I-am spus fiicei tale la venire că acest liceu nu este pentru oricine...
şi că poate nu este pentru ea. Acum îţi spun şi ţie acelaşi lucru.
Nu e obligatoriu să înveţe aici.
Nu e obligatoriu să meargă la Harvard. Poate că nu ar trebui.
Dacă nu face faţă presiunii, ar trebui să plece.
Acum ar trebui să-ţi iei fiica acasă şi să decideţi ce vreţi să faceţi.
Totuşi, o altă ieşire de genul acesta din partea voastră...
nu va mai fi tolerată.
Mulţumesc pentru vizită.
Asta a fost tot.
Ai fost lovită de un căprior?
Aşa e. Ai fost lovită de un căprior.
A ieşit de nicăieri.
Nu puteai şi tu să intri într-un perete, ca restul copiilor?
- Putem să mergem acasă, te rog? - Da, sigur. Urcă-te.
- Pot să te ajut? - Da.
Bună. Numele meu este Sookie St. James. Sunt bucătăreasa şefă la hanul Independenţei.
- Ştiu cine eşti. - Da?
Ei, sunt măgulită. Scrii despre o mulţime de bucătari...
- Ce cauţi aici? - Corect.
Ştiu că deranjez, dar...
- Găteşti? - Gătesc pui.
- Ai pus prea multă sare. - Nu am pus.
Miroase sărat.
- Închid uşa. - Nu, aşteaptă.
Ţi-am găsit adresa în mulţimea de prieteni în ale gătitului...
Este nepotrivit. Ţi-am scris un articol bun.
Îţi sugerez să mergi acasă.
Nu-mi pasă de articol. Eu doar...
vreau să încerci felul acesta...
cu vinul acesta.
Aştept.
- Ce zi, nu? - Nu vreau să vorbesc, te rog.
Ok.
Mă gândeam că ar trebui să vorbim.
- Opreşte maşina. - Ce?
Aici. Opreşte.
Simţi nevoia brucă a unei plimbări în natură?
Vreau să văd dacă este în regulă
- Cine să fie în regulă? - Căpriorul.
- Nu o să găseşti niciodată căpriorul! - O să încerc.
- Am tocuri. - Stai în maşină.
Este periculos în maşină cu toţi căpriorii ăştia kamikaze prin jur.
Trebuie să-l găsesc.
Bine. Aşteaptă!
Cum arată căpriorul?
Are nişte semne distinctive...
în afară de sigla "Jeep" tipărită pe frunte?
E doar un căprior.
Am avut o discuţie drăguţă cu directorul Charleston.
Mi-a zis că ai făcut o criză în clasă.
Eram doar obosită.
Nu ai fi fost obosită dacă nu te omorai toată săptămâna.
Am învăţat. Nu am avut de ales.
Poate că nu ar trebui să înveţi aşa de mult.
- Ce vrei să spui? - Ai 16 ani.
Ar trebui să dormi şi să mănânci mâncare adevărată...
şi să mai ieşi la aer din când în când.
M-au dat afară.
Nu. Bineînţeles că nu. Te iubesc. Asta e ideea mea.
Vrei să spui că ar trebui să renunţ?
Vreau să spun că dacă vrei să te întorci la vechiul liceu cu Lane...
nu m-aş supăra.
- Nu crezi că pot reuşi. - Ştii că nu e aşa.
Cred că poţi reuşi orice. Dar nu trebuie să-ţi pierzi calmul în clasă.
Nu face parte din descrierea personalităţii tale.
Dacă te pierzi în clasă...
pentru că eşti obosită, stresată sau ai tras prea tare...
Mă îngrijorează asta. Trebuie.
- Mi-am pierdut calmul doar o dată. - Bine.
Doar că nu-mi pot aduce aminte de o perioadă...
când nu vorbeam despre Harvard.
Era ceva normal. Pentru asta am muncit.
- Totul mergea în această direcţie. - Ştiu.
Nu-mi aduc aminte de la cine a început totul.
- Despre ce vorbeşti? - Vorbesc despre...
eu am propus totul sau tu?
Era visul meu să mergi la Harvard?
Mama.
Pentru că eu nu am ajuns la un liceu mare şi deosebit.
Poate tot timpul când vorbeam despre Rory...
nu era aşa.
- Nu fac asta din cauza ta. - Dacă da, nu trebuie să o faci.
- Ştiu asta. - Te voi iubi în continuare...
chiar dacă nu mă vei putea întreţine la bătrâneţe...
într-o manieră fabuloasă cu care deja mă obişnuisem.
O să-mi aduc aminte de acest gest egoist. Mulţumesc.
- Vreau doar să fii fericită. - Sunt.
Vreau să fii...
să dansezi prin pădure de fericire.
Dacă Harvard şi Chilton nu te fac fericită...
atunci uită de ele.
Am rămas puţin în urmă.
Nu am reuşit să citesc tot. De asta am luat un 7.
Pot să recuperez. Voi recupera. Totul va fi bine când voi reuşi.
Harvard este visul meu.
- Vreau mai mult decât orice. Jur. - Da, dar...
Apreciez tot ce spui. Serios.
Dar nu sunt încă gata să renunţ la Chilton.
Foarte bine.
Totuşi îmi rezerv dreptul să-mi schimb părerea.
E prerogativul tău atâta timp cât rămâi femeie.
- Mersi, totuşi. - Pentru ce?
Pentru că ai ţipat la director.
Nu am ţipat la el.
L-ai poreclit "Ducele".
Care înseamnă 'stimate domn' în cantoneză.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Cât timp mai cauţi căpriorul ăla nebun?
Încă puţin.
- Sper că nu e rănit. - Eu sper că are asigurare.
Dă-ţi jos fusta aia şi ia-ţi cărţile.
Mergem la Luke.
- Nu trebuie să te întorci la muncă? - Pot să reziste mai mult fără mine.
În plus Michel devine aşa drăguţ când simte copleşit de muncă.
Urechile i se apleacă în faţă, nările îi flutură... e distractiv.
- Du-te. - Am plecat.
Suntem noi. Nu suntem aici. Avem o viaţă. Revino-ţi.
Bună. Am un mesaj pentru Rory. Sunt Max Medina.
Vreau doar să vă spun că am vorbit cu directorul Charleston...
sau 'Ducele', cum este cunoscut în casa Gilmore...
şi a fost de acord că te lase să faci nişte sarcini suplimentare...
care să compenseze testul de astăzi.
În acest moment nu ştiu la ce se referă sarcinile suplimentare...
dar probabil că ocupă mult timp şi sunt foarte grele.
Totuşi te vor aduce înapoi acolo unde cred că tu , Rory, trebuie să fii.
Nu-ţi pierde iniţiativa. Reuşeşte în ce vrei.
Şi dacă mama ta ascultă...
Lorelai, a fost o plăcere să te întâlnesc.
Sper că se va întâmpla din nou.
Oricum, ne vedem în clasă. Pa.