M-a sunat bunicul şi m-a pus să anunţ...
că vă aduce ceva special din Praga.
Ce uimitor e că merge la Praga...
Trebuie că e frumos. Castele dramatice peste tot.
Celula în care a fost ţinut Vaclav Havel e acum han.
Poţi să te cazezi acolo pentru $50 pe noapte.
Poate când facem excursia în Europa, o să mergem acolo şi o să stăm în celula lui.
Absolut. Apoi ar trebui să mergem în Turcia...
şi o să stăm în locul acela din 'Midnight Express.'
- Lorelai, ce faci acolo? - Scap de avocado.
De când nu-ţi place avocado?
Din ziua în care am spus, 'Scârbos. Ce e ăsta?' şi tu ai spus, 'Avocado. '
Mă ocup de tine acum.
Spune-mi despre balul de la Chilton de săptămâna viitoare.
E bal?
- De unde ştii de bal? - Da, de unde ştii?
- Am citit în broşura de la Chilton. - De când primeşti tu broşura?
Ca şi contributor important la educaţia lui Rory...
m-am gândit că am dreptul să cer ca o broşură să fie trimisă la mine.
Tu eşti serioasă?
Totuşi e un lucru bun, din moment ce tu nu o citeşti pe a ta.
Una dintre noi trebuie să fie la zi cu ceea ce se întâmplă la liceu.
Mama, eu îmi citesc broşura.
- Da? - Da.
Ce fotografie era pe copertă?
Era un copil tare bogat, în costum scoţian.
- Era o bufniţă pătată. - În costum scoţian.
Bufniţele sunt în pericol şi Chilton strânge bani pentru a le ajuta.
Ai făcut o donaţie substanţială, în caz că te interesa.
Să nu mai faci donaţii în numele lui Rory. Eu fac asta.
Cum o faci dacă nu citeşti broşura?
O citesc.
Nu ştiai că strâng donaţii.
E o şcoală privată. Întotdeauna strâng donaţii. Îi prind data viitoare.
- Dar bufniţele? - O să spravieţuiască.
Se pare că nu, drăguţo. De aceea au nevoie de donaţii.
- Urmează un bal? - Da, dar nu cred că am să merg.
Nonsens. Bineînţeles că o să mergi.
Mama, dacă Rory nu vrea să meargă, atunci nu trebuie să meargă.
Nu înţeleg de ce nu ar vrea să meargă.
Ştiu că nu înţelegi.
Dacă nu vrea să meargă, înseamnă că i-ai spus tu ceva.
Mama, promit. Tot ce i-am spus despre baluri...
e că te duci, dansezi, bei punch, mănânci, faci poze...
şi apoi eşti vândută unei găşti de motociclişti din Sausalito.
- Lorelai, e o treabă serioasă. - Mama, nu am spus nimic, ok?
Dispreţul lui Rory pentru baluri îi aparţine în totalitate.
Hai să o lăsăm baltă, te rog.
- Bine. - Bine.
- Roşia ce mai are? - A fraternizat cu inamicul.
- De ce nu ai pomenit de bal? - Pentru că nu o să merg.
Dar de ce nu te duci?
- Pentru că urăsc balurile. - Bun răspuns.
Numai că tu nu ai fost la niciun bal până acum.
- Şi? - Şi nu ai cum să-ţi dai seama.
- Nu, dar pot să-mi imaginez. - Asta-i adevărat.
Dar nu real, din moment ce nu ai fost la niciunul.
Toate impresiile tale despre baluri sunt luate din 'Sixteen Candles.'
Trebuie să ai un motiv serios ca să urăşti ceva...
înainte de a te hotărî să-l urăşti.
Crede-mă, le urăsc. Va fi pretenţios, plictisitor şi muzica va fi proastă.
Şi fiindcă niciun coleg nu mă place...
voi sta în spate ascultând 98 Degrees...
şi-i voi privi pe Tristan şi Paris cum se ceartă care să-şi bată primul joc de mine.
Sau va fi totul frumos şi emoţionant.
Vei dansa pe muzica lui Tom Waits...
cu un tip tare arătos care te va privi tot timpul...
încât nu-ţi vei da seama că Paris şi Tristan tocmai au fost mâncaţi de urşi.
Ce tip?
Poate tipul care stă cocoţat prin copaci toată ziua ca să te aştepte.
Dean nu stă în copaci.
S-a lovit cu capul într-o creangă când am ieşit prea repede.
- De ce-ţi pasă aşa dintrodată dacă merg? - Nu-mi pasă dacă mergi.
Nu vreau să ratezi o experienţă doar pentru că ţi-e teamă.
Teamă? De ce?
De a-l invita de Dean, de a te refuza...
de a merge la bal cu nişte copii care încă nu te-au acceptat...
de a dansa în public...
de a descoperi că nu ar trebui niciodată să dansezi în public.
Ok, am priceput.
Ştiu că nu eşti o petrecăreaţă şi te iubesc pentru asta...
dar câteodată mă întreb.
Nu te duci pentru că nu-ţi place...
sau pentru că eşti prea timidă?
Dacă nu mergi pentru că nu vrei...
şi nu pentru că ţie teamă, atunci e ultima dată când îţi vorbesc despre asta.
Promit.
Nu am rochie.
Pot eu să-ţi fac una.
- Da? - Da.
Putem să luăm nişte pantofi frumoşi şi cercei noi.
- Putem să-ţi facem şi coafura. - Nu o să mă crezi proastă?
Depinde ce stil de coafură îţi alegi.
Balul ăsta ar putea fi minunat pentru tine.
O să mă refuze.
- De ce te-ar refuza? - De ce nu?
Nu are rost să ai prieten dacă nu merge cu tine la baluri.
Nu mi-e prieten.
- Serios? - Nu.
- Atunci ce-ţi este? - E însoţitorul meu.
Ok, Blanche.
Nu ştiu ce este, dar nu este prietenul meu.
Crezi că e prietenul meu?
Vă petreceţi cam mult timp nesărutându-vă cu alţii dacă nu sunteţi prieteni.
- Prietenă. - Tu.
- Prieten. - El.
Nu. Sună ciudat.
- Ai purtat discuţia? - Da, Lane. Bebeluşii sunt aduşi de barză.
- Cealaltă discuţie. - Care discuţie?
'Ne întâlnim deja de câteva săptămâni. Cum stăm?'
'Dacă te invită o altă fată la întâlnire o să accepţi?'
De unde ştii atâtea?
Cei care pot, să o facă. Cei care nu pot, să înveţe pe alţii.
Iată-l.
- O să o fac mai târziu. - Nu. Trebuie să o faci acum.
- De ce? - Pentru că o să plec curând acasă...
şi mama a aruncat televizorul după ce m-a prins uitându-mă la V.I.P.
Aşa că sunt plictisită, şi am nevoie de ceva distracţie.
- Ok, să începem. - Baftă.
Nu uita să vorbeşti clar. O să citesc pe buze.
Eşti ocupat.
Trebuie să pun fasolea verde pe rafturi.
- Ai nevoie de ajutor? - Da, sigur.
Îmi place să aranjez fasolea.
Ok, urmează-mă.
- Tu munceşti sâmbăta? Tot uit. - Depinde.
Mai vin câteodată, când nu am niciun plan.
- De ce? - Fără motiv.
E un eveniment la şcoala mea sâmbătă.
Nu e chiar la mine la şcoală, dar este organizat de şcoală.
Despre ce e vorba?
E genul de eveniment unde mergi, se cântă muzică...
te îmbraci frumos, dansezi şi se serveşte pui.
- Pui? - Nu ştiu dacă va fi pui.
Dar la astfel de evenimente, se serveşte deseori pui...
pentru că probabil e mai ieftin şi lumea îl mănâncă.
Deci logica ce stă în spatele alegerii puiului, nu e aşa de rea.
- Mă dau bătut. - E un bal.
Nu mor de nerăbdare să merg, dar sunt nouă acolo...
şi să participi la activităţile sociale e foarte important la Chilton.
Deci mă inviţi să merg la bal cu tine?
Nu.
Da. Adică, dacă ai vrea să mergi, aş merge şi eu.
Cred că ar fi bine, din moment ce e vorba de şcoala ta.
Corect.
Deci vrei să mergi?
- Sincer? - Da.
Nu am mai fost la niciun bal.
Pentru că sunt nasoale?
Da, şi nu e modul în care să vreau să-mi petrec timpul.
Nu sunt prea popular.
Ok, prea bine. Mai multă fasole, te rog.
- Tu vrei să mergi, nu? - Nu, nu vreau.
Nu vreau deloc să merg. Gândeam cu voce tare, asta-i tot.
- Cu ce trebuie să mă îmbrac? - Ce?
Pentru bal. Cu ce să mă îmbrac?
- Orice vrei tu. - Fii serioasă.
Serios, orice vrei tu e bine.
Nişte pantaloni ar fi buni.
- Costum şi cravată. - O, nu.
Dar cred că scapi doar cu costum şi fără cravată.
Ok.
- Da? - Da.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Mai multă aţă. - Doamne ajută!
Am muncit aşa de mult ca să termin rochia lui Rory...
că nu am mai putut ieşi din casă.
- Mergi ciudat. - Ştiu.
Rochia lui Rory s-a dat la mine, şi cred că am agăţat ceva când m-am ridicat.
Stai jos. Am un leucoplast în poşetă.
Nu ştiu dacă o scoatem la cap, dar poate facem ceva creativ.
- Sookie. - Să vedem.
Ok, am Percodan, Vicodin, Darvocet, şi...
Ia-o pe asta. E un relaxant. Foarte slab, promit.
Merci. Poate mai târziu.
Trebuie să plec Eşti sigură că eşti în regulă?
- Sunt sigură. - Ok.
- Pa. - Pa.
- Da. - Ai o voce ciudată.
Sunt în regulă, mama. Tocmai m-am tăiat la deget.
Trebuie să scapi de dezordinea din sufragerie.
- Poate. - Camera aia e un hazard.
Am văzut lumina. Totul e adevărat. Ce altceva mai vrei?
Vreau să vorbim de balul lui Rory.
Mă omoară faptul că nu vrea să meargă.
Poate că i se pare că e frivol şi prostesc acum, dar crede-mă...
astea sunt genul de experienţe cărora o să le regreţi lipsa mai târziu.
Ok.
Regretele te pot face rea. Vrei ca Rory să fie rea?
Ceva de genul ăsta.
- Lorelai! - Ar putea să scoată nişte bani.
Să devină o celebritate nebună...
să meargă la talk-showuri.
Aş vrea să fii serioasă.
Mama, Rory va merge la bal.
Va merge?
E minunat! Sunt bucuroasă.
Acum îi fac rochia.
- Tu îi faci rochia? - Da.
De ce?
Pentru că fără ar arăta urât şi lumea ar arunca cu pietre în ea.
De ce nu mă laşi să-i cumpăr o rochie?
Erai entuziasmată acum cinci secunde, îţi aminteşti?
- Nu foloseşti perdele, nu? - Trebuie să închid.
Încă ceva. Îi faci o poză lui Rory, pentru mine?
- O să-i fac. - Pe scări.
Şi încă una în faţa uşii.
Şi încă una când se pregăteşte...
îşi aranjează părul, se machiază.
Vrei una şi când se rade pe picioare?
Ştii tu, cu un picior în sus...
în cadă, fluturând aparatul de ras în aer?
Acesta este un eveniment unic.
- Tu o să fii acolo, iar eu nu. - O, Doamne!
Dacă voi avea destule fotografii, voi putea cel puţin...
să le aşez în ordine cronologică şi să-mi imaginez că am fost acolo.
Poate chiar o să le lipesc.
Vrei să vii aici sâmbătă să o vezi pe Rory cum pleacă la bal?
O, ce idee minunată. Mi-ar place.
Mulţumesc. Ne vedem la 7:00.
- Bună, Tristan. - Paris.
- Doi, presupun? - Presupui bine.
- Deci, cu cine vii? - De ce, eşti disponibilă?
Ce gândesc? Nu poţi fi disponibilă acum, aşa de aproape de bal.
Poftim restul.
- Te-ai tuns? - Da. Foarte puţin.
- Da? - L-am scurtat un pic.
- Arată bine. - Merci.
- Şi citeşte din nou. Ce novelistic. - La revedere, Tristan.
- Ai înţeles treaba cu 'novelistic'? - Am spus 'la revedere'.
- Ce cauţi aici? - Îmi plac cozile.
- Băiatul ar trebui să cumpere biletele. - Chiar aşa?
Susan Faludi ştie asta?
- Doar dacă nu există niciun tip. - Există un tip.
- Un tip zgârcit. - Ce pot să spun? Îmi plac zgârciţi.
Şi împiedicaţi, cu chelie, să le placă berea...
şi cu pantalonii căzuţi ca să li se vadă fundul.
Asta mă încântă.
Cine-i tipul?
În câte limbi poţi spune 'nu e treaba ta'?
- Învaţă aici? - Nu.
Îţi mărturisesc ceva. Nu am parteneră.
Am auzit că Squeaky Fromme va fi eliberată condiţionat. Gândeşte-te!
De fapt m-am gândit că poate vrei să ieşi cu mine.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
- Ba nu, pentru că nu eşti prost. - Mulţumesc.
Grosolan, da. Prost, nu.
Trebuie să fii prost să crezi că după toate, m-aş gândi vreodată...
să car un pian sau să mă arunc în cap...
sau să ies undeva cu tine. Niciodată.
Ok, bine. O să merg cu Cissy.
O să-i trimit condoleanţe.
Da. Cel puţin ea nu-şi va cumpăra biletul.
Două, te rog.
- Idioată. - Pardon?
A fost super drăguţ şi tu ai fost o ticăloasă.
Dacă-ţi place Tristan aşa de mult, ieşi tu cu el.
- Nu am să-ţi dau rest. - Mi-l dai mai târziu.
Cine mă crezi? Aşteaptă restul.
Am nevoie de rest! Acum!
Nu poţi găsi pe cineva mai bun decât Tristan.
- Cum spui tu. - Probabil că nici nu ai un partener.
Probabil o să te alegi cu o formă rară de gripă...
pe care, în seara asta, o vor lua doar fraierii.
Ştii ceva? Nu mai vreau restul. Banii fac oamenii înguşti la minte.
Poftim restul!
Dacă tu crezi că voi păstra dolarul ăsta, te înşeli!
- Îl iau eu. - Taci din gură.
- Vino odată! - Mă aranjez.
Ai 16 ani. Ai piele de bebeluş. Nu e nimic de aranjat.
Ok, gata.
Cineva te-a atins cu bagheta magică.
Rochia e uimitoare. Te-ai depăşit pe tine însuţi.
E frumoasă, drăguţo. Tu arăţi frumoasă.
- Vino aici. - Ce e?
- Păr răzleţ. - Fixează-l, te rog.
Favoriţii mei sunt pantofii.
- Mă dor călcâiele. - Frumuseţea doare.
O să-i încalţ după ce ies.
Ar trebui să-i încalţi acum ca să-ţi amorţească călcâiele.
- Eşti bolnavă. - Du-te şi adu-mi fixativul.
- E deschis! - Eu sunt!
Am luat taco.
Am şi sos iute şi câteva burrito...
- să le punem în frigider pentru mai târziu. - Ai aşa grijă de mine.
Sookie, uite.
O, Doamne! Arăţi ca o vedetă! Vorbesc serios.
La un anumit moment, să cobori nişte scări.
Vedetele întodeauna coboară nişte scări.
Lasă-mă să te dau cu fixativ până ce încerci să-ţi dai seama ce a spus.
Nu te mişca. Mă ocup eu.
- Greşit. Gata. - Eşti ok?
Da, drăguţo. Dă aia la mama ta.
Mi s-au lipit pleoapele între ele.
- Eşti sigură că eşti în regulă? - Sunt bine.
Fereşte tacourile.
Ok, gata?
Doamne!
Asta va rezista la şase bluzuri, patru medii şi la o lambada...
dar dacă te destrăbălezi îţi sugerez încă un strat.
Nu, cred că e bine.
Rory, drăguţo, săpunul din chiuvetă este într-o sticlă argintie?
Nu.
Du-te repede acolo.
Suntem înăuntru!
'Suntem înăuntru'? Aşa răspundeţi la uşă?
- Rămăsesem fără... - Nici nu vreau să-mi imaginez asta.
- Unde mi-e nepoata? - Bucătărie.
Perfect. Să mă pregătesc pentru marea intrare.
Cum e lumina aici? Nu contează.
O să fac una cu blitzul şi una fără...
ca să fiu sigură că iese bine.
Uită-te la tine.
Ai crede că Anne Taylor a avut reduceri.
Rory, intră, te rog.
Bună, bunico.
- A trăit prea mult cu tine. - Lasă şerveţelul şi tacoul...
încalţă-te şi ieşi. Las-o pe bunica să facă o poză drăguţă.
- O să plec. - Nu conduci.
Am mers pe jos.
Îmi pare bine că ne-am reîntâlnit dnă. Gilmore, sau cel puţin silueta.
Sună-mă în 15 minute, sau trimit să te caute.
Să mă suni dacă ai nevoie să te ajut să urci scările.
- Nu e nevoie. - Pa.
- De ce ai nevoie de ajutor să urci scările? - Fără motiv.
Rory, să mergem. Publicul te aşteaptă!
- De ce nu te mişti? - Stau bine.
- Te doare ceva? - Am un spasm mic la spate. Asta-i tot.
Nu e nicio problemă.
- Ce fel de spasm? - Nu ştiu, mama. Unul normal.
Nu e nimic normal la un spasm al spatelui.
Simplul fapt că este un spasm nu este normal.
- Uite-o. Pregăteşte-ţi aparatul. - Ce?
O, Doamne! Eşti superbă. Zâmbeşte.
Sunt aşa de bucuroasă că te-ai decis să-i cumperi o rochie.
- E Dean. - Vino aici.
Să te distrezi de minune.
O să ţin minte toată seara pentru tine, promit. Pa, bunico.
- Unde pleci? - La bal.
Nu alergi la uşă când claxonează un băiat.
- Mama, e în regulă. - Cu siguranţă nu este în regulă.
Aici nu e ghişeu de comandat mâncare. Ea nu e un pui prăjit.
Dar i-am spus să claxoneze când ajunge. Aşa am stabilit.
Nu-mi pasă ce i-ai spus.
Dacă vrea să te scoată în oraş, va veni la uşa aceasta...
va ciocăni, va spune 'Bună seara' şi va intra pentru un moment...
ca orice fiinţă umană civilizată.
- E aiurea. Eu l-am întâlnit deja. - Eu nu.
- Da, dar... - Aşteptăm până vine la uşă.
- Nu ştie că trebuie să vină. - Îşi va da seama.
- Nu e prea inteligent, nu? - Mama, te rog.
Nu te grăbi. O domnişoară nu se grăbeşte niciodată.
- Bună. - Bună.
- Credeam că trebuie să claxonez. - Ştiu. Scuze.
Tinere, intră, te rog.
Ea este mama, Emily Post.
- Bună. - Bună.
Minunată întâlnire. Hai, plecaţi. Distracţie plăcută.
- Să fii acasă până la 11:00. - 12:00.
- Pa, bunico. Pa, mama. - Pa.
- Ce ştii despre băiatul acesta? - Ştiu că Rory îl place...
şi că ofiţerul de liberare condiţionată are mari speranţe cu reabilitarea lui.
- Bea? - Ca un peşte.
- Nu e o întrebare ciudată. - E o întrebare ciudată...
pentru că dacă ştiam că bea, acum nu ar fi cu Rory.
- Da, dar... - Mama, te rog să te relaxezi.
Dean e un copil bun. Rory se va distra de minune.
Tu ţi-ai făcut pozele.
Mâine te voi suna să-ţi spun detaliile.
- Cum o să te descurci? - Ce vrei să spui?
- Nu poţi fi lăsată singură. - Ba da.
Nu te poţi mişca. Stai acolo de când am sosit aici.
Asta deoarece e o canapea comfortabilă.
- Poate ar trebui să mai rămân. - Nu, nu trebuie să rămâi.
Nu-mi las fiica prizonieră pe o canapea.
- Dacă ai nevoie să mergi la baie? - Nu mai merg de mult.
Am renunţat.
- Rămân. - Nu, mama.
Uite, pot să stau în picioare.
Vezi?
Sunt în picioare. Vezi? Sunt bine.
- Mergi. - Ce?
Mergi. Dacă eşti în regulă, atunci mergi.
Pot să merg.
Aşa merg eu.
Mişcarea va începe în orice clipă.
La naiba.
Mă duc să fac un ceai.
Spune-mi că mai ai şi altceva în afară de Lipton.
Un infarct ar fi aşa de bun acum.
Poate că ar trebui să nu mergem.
Ok.
E doar un bal. Care-i marea scofală?
Mă depăşeşte.
Şi colegii mei... Îngrozitori.
- Ai văzut 'The Outsiders'? - Da.
Spune-mi Ponyboy.
Totuşi, am auzit că locaţia e frumoasă. Veche şi istorică.
Poate că ar trebui să intrăm puţin.
- Bine. - Sau poate că nu.
Bine şi aşa.
Nu ştiu. De ce nu mă pot decide?
E o prostie. Tu ce zici?
Eu zic că arăţi minunat în seara asta.
Poate câteva minute nu vor face rău.
Da, Marta.
Să te asiguri că totul este încuiat înainte de a pleca.
Eu nu voi fi acasă în seara asta.
- A fost dureros? - Da, foarte.
Bine, asta e. Pa.
Nu e nevoie să faci asta.
Nu fi prostuţă. Nu te pot lăsa singură aşa cum eşti acum.
Ce faci, mama?
Caut suporturile de lumânări pe care ţi le-am cumpărat.
Ce suporturi?
Suporturile Baccarat pe care ţi le-am cumpărat Crăciunul trecut.
Presupun că le-ai băgat prin fundul vreunui dulap.
Nu le-am băgat în fundul dulapului.
Atunci unde sunt? Nu le văd.
De fapt, noi nu prea...
ne omorâm după suporturi de cristal.
Aşa că le-am cam...
schimbat cu altceva.
- Cu ce? - O lampă maimuţă.
- Pardon? - E o lampă cu o mulţime de maimuţe pe ea.
Suporturi de cristal Baccarat pentru o lampă cu maimuţe?
Sunt nişte maimuţe tare fericite.
Unde e lampa? Vreau să o văd.
E chiar acolo pe masă.
O, Doamne! Au nuci de cocos şi sunt obraznice.
Sunt hazlii.
Ai dat darul meu frumos...
pentru o lampă semipornografică? Cum ai putut?
Asta nu e doar o returnare de cadou.
Asta pune la îndoială gusturile tale.
Ai primit ceva valoros, şi l-ai aruncat pentru...
o piesă sinistră de pus în bar?
Explică-mi asta, Lorelai.
Mă doare spatele.
- E o sală foarte frumoasă. - Arată istoric.
Apreciez persoana care a propus această locaţie.
Am putea să facem fotografia şi să plecăm.
Am putea.
- Sau am putea dansa un pic. - Da?
- Accentuez 'un pic.' - Ceva încet.
Sună bine.
- Plecăm acum? - Încă nu am mâncat cina.
- M-am plictisit. - Oricum trebuie să o aşteptăm pe Paris.
Bine. Dă-mi chifla ta.
- Ce? - Rory Gilmore.
Doamne, ce păr frumos are.
- Cine-i tipul? - Nu ştiu.
Nu e de viţă nobilă, asta-i sigur.
Să mergem.
Să dansăm sau să ne aşezăm?
Rory, ai venit.
Frumoasă rochie. Ce model e?
- Lorelai Gilmore. - Ai făcut-o singură?
- Nu, mama a făcut-o. - Serios?
Acum mergi cu bodyguardul?
Nu, el este... Este Dean.
- Dean, ele sunt Louise şi Madeline. - Bună.
- Mama mea nu poate face nimic. - Ce înălţime ai?
- Supă, poate face supă. - Ştii, toată familia mea este înaltă.
De fapt, mai mult bărbaţii. Ce înălţime, 1.85, 1.90?
Primeşte un premiu dacă ghiceşte?
De fapt numai un tip de supă. E verde şi vâscoasă.
- Am 1.90. - De fapt nici supă nu poate face.
- 1.90 e o înălţime bună. - Crezi?
Cred.
Ce crezi? Prea înalt?
- Nu şi dacă am tocuri. - Bine.
Totuşi, cu pantofi cu talpă plată e destul de dificil.
- Va trebui să mă opresc. - Cred că da.
Ok, m-am plictisit.
- Îmi place rochia ta. - Merci.
Hei, eşti drăguţ.
- Bluz. - Să mergem.
- Văd că ai venit. - Tu mi-ai vândut biletul.
Sunt Jacob.
- Bună, sunt Rory. El e Dean. - Bună.
Scuză-ne.
Ăia nu ne sunt prieteni.
- Eram politicos. - Ei bine, nu mai fi.
- Deci, aia e Paris? - Da, ea e.
- Pare distractivă. - Da, pare.
Nu vreau ca dansul ăsta să devină o obişnuinţă...
sau un comentariu.
E valabil în ambele sensuri.
Dacă te sărut, va apărea o călugăriţă care să mă scoată în şuturi de aici?
Nu e o şcoală catolică.
- Deci, pot să te sărut? - Da, poţi.
- Ok, acum e perfect. - Minunat.
- Vrei să dansezi? - Nope.
- Vrei să mănânci? - Nope.
Vrei să ne facem de cap?
Da, bine, hai.
Ponyboy, eşti fericită?
Da, sunt fericită.
Poftim.
Mama, cred că cineva a mai mâncat chestia aia o dată.
E piure de banane pe pâine prăjită.
Găteam asta pentru tine când erai mică.
- Da? - De câte ori te îmbonăveai, făceam asta.
Nu cumva era invers?
- Nu vrei? - Ba da.
- Îl duc înapoi. - Am spus că-l vreau.
Eşti sigură? Aş putea să-l arunc.
Dă drumu' la banană, te rog.
Nu e posibil să fii comfortabilă în această poziţie.
Mama, te rog, e prima poziţie în 24 de ore...
- care nu mă înnebuneşte. - Bine.
Nu mănânci.
- Mama, te rog nu mă obliga să mănânc. - Trebuie să mănânci ceva.
Sookie mi-a lăsat un burito în frigider.
- Mă duc să-l încălzesc. - Pot să-l mănânc rece.
Bine, mă duc să-l aduc.
Fierbinte e mai bun, totuşi.
Mă întorc imediat.
Simt nevoia să beau ceva. Vrei un punch?
Sigur.
- Bună. Rory, nu? - Da.
- Jacob. Ne-am întâlnit mai devreme. - Da, îmi amintesc.
- Te distrezi? - Da. Tu?
E în regulă.
Era prietenul tău?
- Nu ştiu. Nu sunt sigură. - Nu eşti sigură?
Ne întâlnim de puţin timp...
Deci mai e loc de puţină joacă?
- Ce? - Vrei să dansezi?
Nu, merci.
Poate îmi dai numărul tău?
- Pentru ce? - Să te sun.
Scuză-mă, nu eşti cu Paris?
Cred că nu ar trebui să fii aici şi să-mi ceri numărul.
De ce nu? Paris e verişoara mea.
- Verişoara ta? - Da.
- Paris e verişoara ta? Sunteţi rude? - Da.
Jacob, mi-a făcut plăcere să te întâlnesc. Sper să ai o seară minunată.
Uite, Barbara Stanwyck.
- O iubesc pe Barbara Stanwyck. - Da, e bună.
Avea o voce minunată. Clară, adâncă.
Iubesc vocea asta.
Ştii, mama, vocea ta seamănă un pic cu vocea Barbarei Stanwychy.
- Nu-i adevărat. - Vorbesc serios.
Puteai să te măriţi cu Fred MacMurray dacă ai fi vrut.
Îţi place să te iei de mine, nu?
Chiar îmi place.
- Rory arăta minunat. - Arăta, nu?
Nu realizez când s-a transformat în femeia aceea micuţă care a ieşit de aici.
Ştiu.
Ştii ce, mama?
Eu i-am făcut rochia.
- Ai făcut un lucru minunat. - Mulţumesc.
Şi cu Rory şi cu rochia.
Mulţumesc.
Lasă-mă să iau asta de aici.
Chiar nu-ţi aminteşti?
- Nu. Îmi pare rău. - Îţi plăcea foarte mult.
- Ştii ce? Lasă-mă să încerc. - Bine.
Da?
E chiar mai scârboasă decât îmi imaginam.
Nu e.
O, Doamne, e oribilă! La ce mă gândeam?
Ai vrea să plecăm?
Te-ai plictisit? Îmi pare rău. Hai să mergem.
Nu m-am plictisit. M-am gândit că oricum a mai rămas puţin.
Poate putem să bem o cafea pe undeva...
să mai stăm împreună, să ne plimbăm. Să fim doar noi.
Ar fi drăguţ.
Aşteaptă. Mă duc să iau pardesiele.
La câtă lume ai spus?
- Patru? Cinci? Toată lumea? - Despre ce vorbeşti?
Ai aflat că Jacob e vărul meu.
Acum ai cu ce să te răzbuni pe mine, nu?
Nu vreau să mă răzbun, vreau să scap de tine.
Acum poţi să spui la toată şcoala...
că Paris Geller nu a avut partener la bal.
Şi din moment ce nu putea să lipsească, a trebuit să-l invite pe vărul ei.
A trebuit să-i dea şi bani de benzină ca să-l convingă.
Hai, spune-le!
Nu mai e nevoie. Tocmai ai făcut-o tu.
- Nu ne-am întâlnit. - Nu.
- Sunt Tristan. - Ba da, ne-am întâlnit.
- Când? - Rory mi-a vorbit despre tine.
- Da? - Nu prea am fost bucuros.
- A spus ceva rău? - A spus că eşti un dobitoc.
- Da? - De fapt, nu.
Rory nu foloseşte asemenea cuvinte. Am mai pus de la mine.
Deci tu eşti marele şi puternicul protector?
Mica prinţesă are nevoie de un protector.
- Care-i problema ta, omule? - Niciuna.
- Doar că nu-mi place prietena ta. - Da?
- Mie nu mi se pare aşa. - Nu mă interesează cum ţi se pare.
Tu stai în calea mea, nu invers.
- Glumeşti, nu? - De ce, pleci undeva?
- Dă-te la o parte, Dristan. - Nu eşti prea deştept.
Ce se întâmplă?
Nimic. Îţi cunoşteam prietenul.
- Ne descurcăm bine, nu crezi? - Ba da.
Suntem pe cale să facem un club.
Îmi pare rău că vă sparg petrecerea dar trebuie să plecăm.
- De ce? Fetiţa trebuie să fie acasă? - Stop!
Cred că formaţi un cuplu foarte drăguţ.
Ai calul şi şareta parcate afară? Trebuie să ajungi acasă ca să umpli hambarul?
Să mergem.
- Ce naiba crezi că faci? - Încearcă să mă mai împingi o dată!
Tu chiar încerci să pari dur? Porţi o cravată!
Afară, acum.
Nu, e ca şi cum m-aş bate cu un contabil. O să te chem când îmi calculez taxele.
- Nu cred că vrei să te baţi cu mine Tristan! - De ce nu?
Pentru că o să te omor, idiotule!
Hai, Rory.
Să nu te mai aproprii de ea vreodată.
- Asta a fost bună. - Cum spui tu.
Eşti în regulă?
Chiar ţi-ai adus verişorul?
- Ce faci? - Culcă-te.
- Nu s-a terminat filmul. - Îţi spun eu cum se termină.
Mulţumesc, mami.
A fost un bal pe cinste.
Nu ştiu ce l-a apucat.
- Ştiu eu. - Ce?
E îndrăgostit de tine.
Nu, nu e. E doar un joc pentru el.
E îndrăgostit de tine.
Nu face altceva decât să mă insulte tot timpul.
E îndrăgostit de tine.
Nu ştiu ce să zic despre întreaga situaţie.
- Ce vrei să spui? - Nu ştiu.
Să am un prieten care să-mi apere onoarea. E ciudat.
Prieten?
- Ce? - Ai spus 'prieten.'
Vroiam să spun prieten...
cu sensul de a mă apăra...
dar numai în sensul mai larg al cuvântului...
care nu se potriveşte deloc aici.
Da' chiar te bâlbâi.
- Nu vroiam să spun că eşti prietenul meu. - Ok.
- Nu cred că eşti prietenul meu. - Ok.
- Ce? - Eşti prietenul meu?
În 'sensul mai larg al cuvântului'?
Nu, cu sensul real...
Adică, 'Bună, el e Dean, prietenul meu.'
Bine, dacă tu vrei, atunci sunt.
Vreau.
Ok.
- Deci e stabilit. - Da.
- Eşti prietenul meu. - Este un consens.
Am încredere în această decizie.
Mă bucur să aud asta.
Cred că Miss Patty a uitat să încuie.
Nu am mai intrat niciodată aici.
- Toate femeile astea sunt Miss Patty? - Da.
Spunea că a făcut totul în showbiz...
mai puţin să dea foc la cercul prin care sar câinii.
O iau eu.
Doamne, cântăreşte o tonă. Ce ai înăuntru?
Nu ştiu.
Ruj, $5, gumă, fixativ, o carte.
- O carte? - Da.
- Ţi-ai adus o carte la bal? - Da.
Credeai că o să fie mult timp liber?
Car tot timpul o carte cu mine. E un obicei.
- Ce citeşti? - The Portable Dorothy Parker.
'Există puţin în luat sau dat Există puţin în apă sau vin
'Astă viaţă, astă viaţă, astă viaţă nu mi s-a potrivit niciodată'
- Veselă. - Hazlie, totuşi.
- Hei. - Ce?
- Mulţumesc pentru bal. A fost perfect. - Cu plăcere.
Ok, doamnelor, luaţi-vă saltelele de yoga.
O, Doamne, e fata lui Lorelai!
- Patty, Rory Gilmore e aici. - Ce?
E chiar aici. Doarme cu băiatul de la market.
Ce ar trebui să facem?
Rory, drăguţo, sunt Miss Patty.
Rory? Ce cauţi aici?
Miss Patty?
Da. Ai fost aici toată noaptea?
O, nu. Dean, trezeşte-te.
- Cât e ceasul? - E 5:30 dimineaţa.
O, Doamne, am adormit. Cum am putut adormi?
Calmează-te, îi voi explica mamei tale.
- Unde mi-e poşeta? - E la mine. Relaxează-te.
Trebuie să plec.
- Aşteaptă! - Trebuie să plec!
Merg cu tine. Îi vom explica. Va fi bine.
Tu nu poţi să vii. Acum nu ar trebui să fii pe lângă casa mea.
- Nu e vina noastră. - Ştiu. Trebuie să ajung acasă.
- Te rog, lasă-mă să vin cu tine. - Nu!
Trebuie să plec.
- Lorelai, trezeşte-te. Acum! - Ce?
Rory nu a ajuns acasă.
Rory ce?
Am stat trează toată noaptea. Am aţipit doar o secundă.
Următorul lucru pe care-l stiu... e 5:30 şi Rory nu e aici.
Nu e aici. Mă auzi?
Unde-i telefonul? Sună la poliţie.
Ce faci? Sună la poliţie!
- Mama, opreşte-te! - Ce faci?
Caut telefonul! Ce crezi că fac?
De ce nu faci o dată curat aici?
Nu poţi găsi telefonul în caz de urgenţă. Dacă era un incendiu?
Dacă Rory s-ar fi înecat?
- Mama, nu mai zbiera. - Rory nu e acasă!
Ştiu asta şi ţipetele tale nu mă ajută.
Ce?
Ok.
Merci.
Mulţumesc mult de tot. Pa, pa.
- Rory e bine. - Unde e? Ce s-a întâmplat?
Ea şi Dean au rămas la Miss Patty.
La ce, la un motel?
E o sală de dans. Era Patty la telefon. A spus că i-a găsit dormind...
i-a trezit şi că Rory e în drum spre casă.
- Şi în ce stare au fost găsiţi? - Nu a spus.
Să fim calme până aflăm ce s-a întâmplat.
Ce vrei să spui? Ştim ce s-a întâmplat.
- Nu ştim. - Au fost acolo toată noaptea!
Mă duc să fac nişte cafea.
Lorelai Gilmore te-am văzut făcând multe greşeli în viaţa ta...
- şi m-am abţinut să vorbesc. - Te-ai abţinut să ce?!?
Dar acum nu voi sta deoparte şi să te las să-i ruinezi viaţa acelei fete.
Încetează.
A petrecut noaptea cu un băiat...
cu cel cu care ai lăsat-o să meargă la bal.
Nu mă voi certa cu tine.
- Face la fel cum ai făcut şi tu. - Nu-i adevărat.
- Va rămâne gravidă. - Nu, nu va rămâne.
Îşi va ruina întreaga viaţă, aşa cum ai făcut şi tu.
Nu!
Rory e un copil bun! Nu e ca mine!
Ce fel de mamă eşti dacă permiţi asta?
Nu ştiu. Tu ce fel de mamă ai fost?
O să o pierzi aşa cum te-am pierdut eu pe tine.
Nu o să o pierd. Mă auzi?
Şi dacă nu rămâneam gravidă, tot m-ai fi pierdut.
Nu mă atrăgea nimic în casa aia. Nu aveam viaţă, nu aveam aer.
M-ai îngrădit. Eu nu o îngrădesc pe Rory.
Ai fost aşa perfectă şi eu am fost atât de oribilă.
Te-am trimis la şcoli bune. Ţi-am dat tot ce e mai bun.
M-am asigurat să ai cele mai bune oportunităţi.
Am obosit să tot aud despre...
cât erai de sufocată şi despre cât de mult te controlam.
Dacă te controlam aşa de mult...
cum de ai rămas gravidă şi ţi-ai bătut joc de viaţa ta?
- Ieşi afară. - Ce?
Nu vii la mine în casă şi-mi spui că mi-am bătut joc de viaţă.
Uită-te împrejur. Asta este o viaţă.
Are puţină culoare, aşa că îţi poate părea străină.
Dar este o viaţă.
Dacă nu rămâneam gravidă, nu aş fi avut-o pe Rory.
Nu asta am vrut să spun.
Poate că am fost un copil necontrolabil şi oribil aşa cum spui...
dar Rory nu e aşa.
Este inteligentă, iubitoare şi am încredere în ea. Se va descurca.
Dacă nu poţi accepta sau crede aşa ceva atunci nu te mai vreau în casa asta!
Mama, mulţumesc pentru că ai spus...
La ce te-ai gândit când ai rămas toată noaptea? Eşti nebună?
Îmi pare rău. A fost o întâmplare.
Vorbeşti cu regina statului afară. Eu am inventat conceptul.
Nu e o întâmplare! Nu ai voie să faci aşa ceva. Punct!
Nu s-a întâmplat nimic.
Ai idee cum e să te trezeşti cu mama aici...
şi să afli că nu ai ajuns acasă?
Deci toate astea din cauză că bunica a fost aici?
Nu. E vorba de faptul să simţi durerea...
- ca tu să nu fii dimineaţa în pat. - Scuze.
E o durere diferită să afli...
- că ţi-ai petrecut noaptea cu un tip! - Nu mi-am petrecut noaptea. Am adormit.
Treci pe pilule. Nu o să rămâi gravidă!
Nu mă culc cu Dean!
Ce s-a întâmplat cu ce i-ai spus bunicii?
Ce s-a întâmplat cu încrederea în mine?
- Unde au dispărut toate astea? - Pe saltelele de yoga de la Patty.
E o porcărie!
Ştii că nu am făcut nimic. Ştii că a fost o întâmplare.
Eşti supărată pentru că am greşit...
cu bunica de faţă şi tu ai fost certată pentru asta.
Îmi pare rău că am greşit şi că a ţipat la tine...
dar nu am făcut nimic şi tu ştii asta!