Anterior în Feţele Gilmore
Am făcut ce mi-ai spus.
Şi l-am întrebat dacă vrea să meargă la cină...
- La Chez Fleur, duminică. - Foarte frumos.
A spus că i-ar plăcea, dar vărul său e în oraş...
- Şi stă cu el peste week-end. - Atunci reprogramaţi pe săptămâna viitoare.
- Am venit cu o altă idee. - Şi anume ?
Să mergem la o întâlnire dublă.
Nu, urăsc întâlnirile aranjate.
Se întâmplă că, singurul băiat corean de la această petrecere...
să aibă deschis radarul de coreence.
- Bună, eu sunt Henry. - Eu Lane. Ele sunt Rory şi Paris.
Mulţumesc. Nu vei regreta asta.
Lorelai, el este vărul meu, Rune. Rune, ea e Lorelai.
Bună. Sunt încântată să te cunosc.
Nu pot să cred că m-ai cuplat cu aia.
Femeia cu barba era ocupată în seara asta ?
Vorbeşte fluent coreana, îşi respectă părinţii.
Şi deasemenea e drăguţ, amuzant şi surprinzător de interesant.
Îmi pare rău, dar chiar nu-mi dau seama unde e problema.
Mă îndrăgostesc de un tip pe care părinţii mei l-ar accepta !
Mâine, dacă aia timp...
Plănuiam să-i dispreţuiesc pe toţi care spun 'Hei, cum îţi merge ?'
S-a făcut.
- Hei, cum îţi merge ? - Nu, asta-i prea uşor.
- Rachel. - Rachel a ta ?
- Tu eşti Rachel ? - Da, eu sunt Rachel.
- Trebuie să ajung acasă. - Nu mai poţi sta pentru un singur dans ?
- Nu cred că... - Da.
Un dans ar fi în regulă.
Minunat.
Te rog, nu mă lasa să te alung.
Nu mă alungi. Trebuie să mă duc să stau pe o toaletă...
- Unde-i Rachel ? - E creatoarea petrecerii cu punch.
- Rămâne aici ? - Nu ştiu.
- Vrei să rămână ? - Nu ştiu.
Puteţi să îmi daţi nişte poze din copilărie cu tine şi cu bunicul ?
E vreun motiv special ?
Facem un proiect vizual familie-istorie pentru şcoală.
Dacă e pentru şcoala pot face nişte săpături.
- Am nevoie de poze şi cu mama. - Credeam că am avut conversaţia asta deja.
Cum să nu ai poze din copilărie ?
Pentru că la şapte ani, am găsit-o când îşi ardea pozele cu ea.
De ce ai face una ca asta ? Sunt sigură că ai fost un copil drăgălaş.
- Era foarte drăgălaşă. - Patru, trei, doi, unu.
- În cele mai multe privinţe. - Apoi ne-am lua zborul.
- Ce înseamnă asta ? - Nimic.
Nu văd care e problema. Tu cu siguranţă ai crescut în ea.
În ce ai crescut ?
Ca şi copil, mama ta a avut un cap neobişnuit de mare.
Cel mai bun lucru despre asta, era că îmi spunea tot timpul.
Prima mea propoziţie a fost 'Cap mare vrea o papusa'.
- Nu-mi pot imagina să fi fost aşa rău. - Nu a fost.
Doar că i-a afectat echilibrul un pic...
Putem vorbi despre altceva decât fostul meu cap uriaş ?
Astea sunt scaune noi, bunico ?
- Ei bine, da Rory, sunt noi. - Chiar sunt ?
Le-am luat de la un comerciant în Maine, vara trecută.
- Tocmai le restaurase. - Arată că cele vechi.
- Sunt frumoase. - Eşti sigură că sunt noi ?
- Desigur. Le-am cumpărat. - Nu văd nici o diferenţă.
Arcul din spate e mai înalt şi au un alt tip de picior.
Nici o diferenţă.
Am putut lua doar 10, aşa că am un set cu două scaune lipsa.
Mie îmi spui.
- Realizezi cât de rare sunt scaunele astea ? - Nu.
Le-m căutat timp de trei ani.
Am pieptănat fiecare magazin de antichităţi de pe coasta de Est...
şi asta e tot ce am putut găsi. O condamn pe Peg Mossley.
- Peg Mossley, femeie rea. - Ce a făcut Peg Mossley ?
A atras doi copii germani în casa ei de turtă dulce...
şi apoi a încercat să-i mănânce. Dă-mi anghinarea, te rog.
Am făcut greşeală să-i spun lui Peg toate locurile speciale favorite...
şi femeia aia s-a mutat acolo şi le-a şters complet.
Nu poţi găsi o colibă Biedermeier decentă în tot Connecticut-ul.
- Sunt disperată după noi surse. - Ce spui de magazinul de antichităţi a lui Kim ?
- Ce e consignaţia lui Kim ? - Nu a ars şi aia ?
Părinţii lui Lane au o consignaţie deosebită în Stars Hollow.
Chiar aşa ? De ce nu mi-ai spus niciodată despre ea.
Nu ştiu, mama. Cred că s-a rătăcit în capul meu mare.
Poţi veni în Stars Hollow şi te duc eu acolo.
De exemplu, sâmbătă. Poţi veni să vezi oraşul.
- Nu o să ai de învăţat ? - Pot să amân învăţatul pentru o zi.
- Muncesc. - Nimeni nu te-a pus pe tine să faci nimic.
Asta e între mine şi Rory.
Îţi accept oferta, Rory. Mi-ar plăcea să-mi petrec sâmbătă cu tine.
- Minunat. - Îmi pare rău că o să ratez totul.
Mănâncă-ţi anghinarea, Lorelai.
Bine, pâine prăjită cu şuncă crocantă.
Clătite, două ouă peste, uşor.
- Ce ? - Ai pus ouăle peste clătite.
E ca şi cum doi ochi s-ar holba la mine. Vezi, nu pot mânca asta.
- Prin urmare 'oops.' - Ce vorbeşti ? Tot timpul comanzi acelaşi lucru.
Da, dar de obicei pui ouăle pe margine, şi astfel micul meu dejun nu îmi face ochi dulci.
- E aceeaşi mâncare. - Da, dar am nevoie ca ouăle să fie pe margine.
- Vrei o farfurie nou-nouţă ? - Da.
Şi dacă duc farfuria asta în spate, iau ouăle de pe clătite...
le pun pe margine şi îţi aduc farfuria înapoi ?
- Ce se întâmplă atunci ? - Pot să-mi mănânc micul dejun.
E aceeaşi mâncare, doar o altă aşezare.
- Eu nu o să ştiu asta. - Am să duc farfuria în spate.
Şi, la ce oră ajunge trenul judecăţii ?
Bunica ajunger aici pe la amiază. Eşti sigură că nu vi la prânz.
- Nu, nu pot. Prânzul e rău. - Lorelai, eşti aici.
- Bine. Nu te mişca. - Nu o s-o fac.
Ce faci la prânz ?
- Am treburi foarte importante de făcut. - Cum ar fi ?
După-amiaza trebuie să iau prânzul cu mama mea.
Foarte frumos.
Developez fotografiile de la Festivalul Luminii de foc. Nişte lucruri uimitoare.
Mă gândesc că poate e vreo carte pe aici, Fetele micului oraş America.
Te poţi simţi în siguranţă. Nu stau în apropierea oamenilor ăstora.
Exact. Şi asta a fost ultimul meu glonte de pe ţeavă.
- Când ai făcut-o pe asta ? - Când nu erai atentă..
- Ce-i asta ? - E o fotografie cu noi.
- Cu noi ? - Rachel a făcut-o.
- Pentru Festivalul Luminii de foc. - Bineînţeles. Da.
- Uiteti farfuria. Fără ochi. - Mulţumesc.
- Porţi lentile de contact ? - Eu ? Nu.
Doamne, ai nişte ochi uluitori. Nu-i aşa că are ?
Da, sigur, probabil. Adică sunt, ştii tu, plasaţi corect.
Simetric. O să mai aduc nişte cafea.
- Mamă, uită-te aici. - Ce e aia ?
Este un vechi han abandonat peste care am dat, când mă plimbam, ieri.
Asta e Dragonfly. Am uitat complet de locul ăsta.
Nu pare să fi fost folosit de ani de zile.
Uită-te la toţi copaci ăştia. E drăguţ. Sunt apelata.
- Ce ţi-am spus de apelatul în public ? - E Lane. 911, aia e trigonometrie.
- Tre' să plec. - Pa.
- Ia o... - Da.
- Pa, Rachel. - Pa.
- Asta chiar nu este un copil enervant. - Da, ea chiar nu e.
Iau în considerare treabă de mama...
dacă aş avea garanţia că m-aş alege cu una ca ea.
Poţi. Trebuie doar să mergi la Sears.
- Doamne ! Unde-i asta ? - E cam în spatele morii.
Treci peste micul podeţ cu familia rea de rate de sub el.
Da, Armbrewster-ii. E chiar uimitor.
- Vrei să-l vezi ? - Ce ?
Hanul. O să trec oricum pe acolo în curând.
Haide, termină-ţi micul dejun. Te voi conduce acolo.
O vei conduce unde acolo ?
Eu şi cu Lorelai mergem la o plimbare pe la docuri.
Să vedem câţi marinari şi-ar tatua numele nostru pe fundul lor.
- Ce părere ai ? - Trebuie să trec mai întâi pe la han.
- Grozav. Bine. O să te iau de acolo. - Da. Bine.
- Ce a fost asta ? - Nimic.
O să mergem la hanul ăsta vechi pe care Rachel l-a găsit.
- Ce ? - Nu ştiam voi sunteţi prietene.
Nu suntem chiar prietene. Nu o cunosc aşa de bine.
- Doar ieşim împreună. Pare de treabă. - Chiar este.
Doar că e foarte diferită de tine.
- Pentru că eu nu sunt aşa de treabă ? - Ba eşti, doar că în alt fel.
- Într-un fel nu aşa de grozav ? - Nu asta am vrut să spun.
Voi două sunteţi doi oameni complet diferiţi. Amadoua grozave.
Dar sunt un pic surprins...
că tipurile voastre de măreţie se contopesc...
şi vă simţiţi extraordinar împreună.
- Te deranjează ? - Conversaţia asta, da.
Nu, ideea că eu şi Rachel să ne petrecem timpul împreună.
E vreun motiv pentru care asta e ciudat pentru tine ?
- De ce ? - Nu-mi vine în minte nici un motiv.
- Atunci nu e ciudat. - Eu doar verificam.
- Atunci ai verificat. - Bine.
Deci, o să torni cafeaua aia cândva...
Mă bucur că nu e ciudat, totuşi. Aia ar fi rău.
O să iau o cârpă.
Bine aţi venit, Moshira Motors, la hanul Independence.
Sala de mese e chiar în direcţia aceea.
Micul dejun se serveşte între orele 6:00 şi 11:30...
dealtfel bucătarul nostru este unul uimitor...
şi ar fi bucuroasă să vă prepare tot ce doriţi la orice oră.
Acum, itenerariul dvs. pentru conferinţa va fi în fiecare din camerele dvs.
Şi dacă aveţi vreo întrebare, nu ezitaţi să-l întrebaţi pe...
Nu.
Pe altcineva. Nu pe el.
Bun, deci întrebaţi-l pe Roger. Roger va fi bucuros să vă ajute.
Mulţumesc mult.
- Rune e în hol. - Lorelai ! Bună ! Am făcut nişte cafea.
Rune e în hol.
Deasemenea am făcut aceste brioşe cu glazură portocalie care îţi plac,
cu unt cald de scorţişoară. Sookie, Rune e în hol. De ce ?
- Brioşele se răcesc. - Brioşele sunt bine.
Brioşă mea vrea să ştie de ce prăjitura cu fructe e în hol.
- Stă cu Jackson. - Iară ?
- Încă. - Credeam că stă aici doar un week-end.
Da, 'Week-end-ul pierdut.'
Explica, Yoko, pentru că e acolo printre oamenii normali...
şi îi va speria. - Nu vrea să plece.
- Din casa lui Jackson. - Da.
Nu vrea să plece şi mă înnebuneşte.
- Spune-i lui Jackson să-l dea afară. - Nu vrea să o facă.
- De ce nu ? - Pentru că el spune că face parte din familie.
Şi oarecum se simte responsabil pentru el.
Bine, dar Jackson s-a întâlnit cu el ? Cred că asta l-ar face să se răzgândească.
Aparent, Rune a avut o copilărie dura.
Părinţii, fraţii şi surorile lui nu vorbesc cu el. Nimeni nu vorbeşte cu el.
- Ce-i în neregulă cu Jackson ? - Nu ştiu.
E hotărât să stea alături de el şi eu trebuie să-i respect decizia.
- Partea aia o înţeleg. - Bine.
Ceea ce nu înţeleg e, ce cauta Rune aici ?
- Ei bine, eu nu... - Lorelai, astea sunt pentru tine.
Pentru mine ?
Da şi ţi-am adus şi nişte gem de-al meu de zmeură şi piersici.
- Cred că o să-ţi placă. Pune-l pe îngheţata. - Bine.
Ia un biscuite, pune nişte gem pe el aduga şi nişte ciocolată...
aruncă-l în cazan şi o să cânţi melodii de spectacol toată seara.
Trebuie să fie un gem bun.
E felul meu de aţi mulţumi pentru că îl ajuţi pe Rune.
Mulţumesc că îl ajuţi pe Rune.
- Bun, eu fac semnalul cu lingura. - Nu am observat.
Mă flutur pe aici ca o idioată.
- Deci nu i-ai... - Nu. Da.
- Deci ar trebui... - Bună idee.
Exact.
Bucură-te de gem.
Vrei să-mi explici şi mie mulţumitul cu gem ?
Trebuia să îţi cer o favoare referitor la Rune.
- Cum ar fi ? Păi şi-a pierdut, nu de mult, slujba.
- Probleme de atitudine ? - Ceva de genul.
Când şi-a pierdut slujba, nu şi-a mai putut plăti chiria şi a fost evacuat.
Nici una din astea nu ştiam când a venit să stea la Jackson.
Dar asta e situaţia.
Şi mă gândeam dacă şi-ar putea lua altă slujbă...
şi ar putea pune deoparte nişte bani, să-şi permită un loc al său şi să se mute...
atunci nu aş mai sfârşi înjunghiindu-l în gât cu o lingură de grepfruit.
Se va întâmpla.
- Vrei ca eu să-i dau lui un servici. - Nimic pretenţios.
Bun. Că vroiam să-l pun responsabil juridic.
Ştiu că îţi cer mult, dar nu mă pot gândi la nimic altceva.
- Ce poate să facă ? - O grămadă de lucruri.
Tot timpu se juca cu şuruburi.
- Odată l-am văzut folosind un ciocan. - Un ciocan ?
Ar putea fi un om bun la toate. Căutai un om bun la toate.
Nu l-aş putea plăti foarte mult.
E în regulă. Poate că ar putea lucra doar la încăpere şi pardoseala.
- Vrei să locuiască aici ? - Nu.
- Ce spui de vechea magazie de oale ? - Vechea magazie de oale ?
Eu şi cu Rory am locuit acolo când era ea mică.
Are amintiri şi un mic tapet cu boboci de trandafir.
Nu vreau ca Boo Radley să-mi atingă tapetul cu boboci de trandafir.
Un servici e de ajuns, ai dreptate.
Ar putea strânge bani şi în cele din urmă să se mute.
Va trebui să mă ocup de el.
Magazia de oale e bună.
- Serios ? - Da.
Te iubesc.
Jur pe Dumnezeu, în secunda în care oaspeţii încep să se plângă...
zboară de aici. - Mai mult decât corect !
- E un gem foarte bun. - Da, este, nu-i aşa ?
- Bunico. - Rory ! Bună !
- Ce zi minunată de... - Eşti bine ?
Cred că instalarea unei alei nu i-a trecut niciodată prin cap maică-tii.
De fapt îi trece prin cap în fiecare zi în drumul spre slujba. Hai încoace.
Mulţumesc.
- Pantofii îţi sunt buni ? - Sunt în regulă.
Un pic murdari de noroi, atâta tot.
- Dă-i încoace, îi curăţ eu pentru tine. - Nu trebuie să faci asta.
Mama a găsit un curăţător de papuci minunat. Curăţă aproape orice.
Vrei ceva de băut ? Ar trebui să fie nişte ceai cu gheaţă.
Un ceai cu gheaţă ar fi frumos.
- O, Doamne ! Nu e nimic aici. - Ştiu. E un pic dezordine.
- Sunt strugurii lui Wrath. - Nu-ţi fă griji. Noi mâncăm bine.
Mâncare nu, băutura nu. Aveţi farfurii, măcar ?
- Da, avem farfurii.
- Sunt femei în chiloţi pe ele. - Originalele de la Îngerii lui Charlie.
Ne-a luat ani de zile să strângem setul complet.
Le poţi găsi destul uşor pe Kate Jackson şi Shelly Hacks.
Chiar şi pe Cheryl Ladds.
Farrah Fawcett şi Jaclyn Smith sunt un pic mai greu de găsit...
dar totuşi accesibile.
Trucul este să o găseşti pe Tanya Roberts. O avem de trei ori.
Aveţi trei Tanya Roberts ? Şi eu eram îngrijorată. Prostuţă de mine.
Cum e cu papucii ăia ?
- Sunt gata. - E minunat !
- Ce ai folosit. - Nu ştiu.
O avem din una din reclamele acelea de noaptea târziu.
Deasemenea, ia şi rugina de pe balamale şi cuie şi îţi curăţă maşina perfect...
... şi geamurile. - Nu-i aşa că e frumos ?
Bun, despre ziua de azi. Cred că o să-ţi fac un tur mare al oraşului.
Putem începe prin a merge la consignaţia lui Kim...
care ne va purta prin toate locurile frumoase.
Nu cred că port pantofii potriviţi pentru marele tur.
- De ce nu mergem cu maşina ? - Poţi împrumuta pantofii mamei.
Nu, nu prea cred. Rory, stai o clipă.
Bunico, vei pierde adevărata experienţa din Stars Hollow...
... dacă nu mergi pe jos. Crede-mă.
Dar nu voi purta nimic cu strasuri sau dungi de zebra...
sau orice care are baterii sau care cântă...
sau scoate sunete de animale sau se mişca singuri.
Bunico, am înţeles.
Trebuie să fi fost ceva când totul era aranjat şi frumos.
Pot să întreb care e farmecul acestui loc ?
Eu şi cu prietena mea Sookie...
am cochetat cu ideea de a ne deschide propriul nostru loc împreună.
- Serios ? - Da. Adică vreau să zic, cândva.
Evident nu acum. Încă economisim.
- Sunteţi pe aproape ? - Nu, nicidecum.
- Are un potenţial de a deveni un loc frumos. - Da, chiar are.
Doamne. Un pic de vopsea, nişte draperii drăguţe...
150.000 de dolari construcţia şi am pornit afacerea.
Tot timpul ţi-ai dorit să deţii un han ?
Nu, tot timpul am visat să am un Chevrolet Camaro roşu...
dar când Rory a intrat în scenă. - Corect.
Este o idee nouă, apărută în ultimii ani, de fapt.
Tot timpul ţi-ai dorit să devii fotograf ?
Nu neapărat.
Îmi aduc aminte că am crescut gândindu-mă că 'Vreau să fiu oriunde dar nu aici.'
Aham, tu erai în cealaltă cameră !
Am vrut să mă asigur că aleg ceva care să mă ţină în mişcare. Tot timpul.
- Sună captivant. - Este. Obositor, deasemenea.
Acum că sunt aici, înapoi la Luke. Nu ştiu.
Pare să meargă destul de bine treburile pentru voi.
Cred că da. Îţi spun, ultimele săptămâni a devenit tot mai evident pentru mine...
că lucrurile nu mai pot continua să fie cum au fost până acuma.
- Ce vrei să spui ? - Cred că e timpul să trecem la lucruri serioase.
Sunt pregătită să 'ma asez', cred, e termenul înfiorător, de moda-veche pentru asta.
Al naibii de înfricoşător ?
Al naibii de înfricoşător.
- Mă simt ridicol. - Arăţi minunat.
- Arăt ca o Clydesdale. - Arăţi comfortabil.
- Oamenii să holbează. - Pentru că arăţi nemaipomenit.
Ce păcat că bunicul tău nu e aici. S-ar fi îndrăgostit din nou de mine.
- Cred că am venit prin depozit. - Ba nu, asta e.
Asta e magazinul de antichităţi ?
Va trebui să sapi, dar vei găsi lucruri minunate aici.
E ridicol. Nimeni nu poate conduce o afacere de o calitate că aceasta.
Locul ăsta e prăfuit şi dezordonat. Şi e imposibil să...
Uite asta e superbă !
Uită-te la lucrătură în lemn. E rafinat. Mă întreb dacă are o pereche.
Bunico, uită-te la asta. Are mici floricele peste tot pe el.
- E foarte drăguţ. - Este ceva special ?
- Îţi place ? - Da.
Atunci e ceva special.
Lane, ea e bunica mea. Bunico, ea e prietenea mea, Lane.
- Am auzit multe despre tine. - Mă bucur să te cunosc.
Pot să vorbesc cu tine pentru o clipă.
Du-te. Vorbeşte. Am multe de văzut pe aici.
- Problema. - Loveşte-mă.
A trecut o săptămână de la petrecerea aia şi el nu a sunat.
- A spus că vă suna. - Poate că a fost ocupat.
Poate că are prietenă.
O micuţă coreanca perfectă pe care părinţii lui o iubesc şi o aprobă.
Tu eşti o micuţă coreanca perfectă pe care părinţii lui o va aproba.
- Ba nu, ei ştiu. - Ştiu ce ?
Ştiu că ascult o muzică nepotrivită...
şi îşi doresc să fiu blondă fără să arăt ridicol.
Sau că aş spune o minciună peste kimchi într-o clipită.
- Acuma doar o iei razna. - Nu-i place de mine, nu o să sune.
Nu e sfârşitul lumii. O să supravieţuiesc. O să merg înainte.
Va fi mereu facultatea, doar dacă nu o iau pe calea părinţilor mei...
şi apoi e, 'Il iau pe Jesus să-mi fie soţul meu legal.'
Lane, cu tot respectul pentru logodnicul tău, Henry o să sune.
Ba nu va suna.
Atunci de ce a vorbit cu tine toată noaptea şi te-a urmărit peste tot...
şi te-a invitat la dans de şase ori ?
- A fost de şase ori ? - Da, a fost de şase ori.
Nu te-a invitat la dans pentru că eşti o dansatoare grozavă.
Ca să-ţi spun adevărul, şi oricât de mult te-aş iubi, nu eşti.
- Serios ? - Eşti o ruşine...
pentru artă dansului. - Mulţumesc.
Asta e din mijlocul secolului 19. Patru tipuri diferite de lemn.
- Îi lipsete o incrustare ? - Nu.
- Mă gândeam eu. - Starea e perfectă.
- Cât costă ? - 3,500 $ perechea.
- Cred că glumeşti ! - Nu, fără glume.
- Frumoasă, dar nu atât de frumoasă. - Nu e pereche mai bună pe Coasta de Est.
- 2,000 $. - Eşti din Hartford.
Da. Nu contează de unde sunt eu. Ştiu că sunt supraevaluate.
- Vezi partea de jos. - Nu sunt semnate.
- Uită-te în partea de jos ! - Sunt semnate ?
- Sunt semnate. - Sunt autentice ?
- Ai cuvântul meu. - Scrisoare de autentificare ?
- Şi aia, deasemenea. - E ca şi cum le-ai privi pe surorile Williams.
- Mi-aş fi dorit să avem popcorn. - Nu o să-l iau.
- Atunci altcineva o va face. - În cele din urmă.
- Pot să aştept. - Şi eu.
- E ultima mea ofertă. - O să mă gândesc la ea.
- Voi renunţa la impozit. - Şi îl vei pune la livrare.
Vă mulţumim pentru afacerea făcută.
Îmi place femeia aia.
Şi ştii ce ? Îmi plac papucii ăştia.
Devii una de-a noastră, bunico.
- Pe aici ? - Da.
Bun. Ador strada asta.
- Pot să vă ajut ? - Vreau să ştiu unde e camera mea.
Eşti sigur că eşti în locul potrivit ?
Poate vrei să ajungi la YMCA sau la staţia de autobuz ?
- Vorbeşti engleza ? - Ai rezervare ?
- Lucrez aici. - Nu prea cred.
Vezi tu, noi avem standarde.
Şi chiar dacă ar fi foarte joase, tu ai fii tot un băiat amărât fără noroc.
Sunt noul om de la întreţinere. Lorelai m-a angajat.
- O cunoşti pe Lorelai. - Am ieşit împreună cu ea.
- Aţi ieşit ? - Nu mai spune la nimeni.
- Nu e unul din cele bune momente ale mele. - Şi aia atât de multe de unde să alegi.
- Eşti nepoliticos. - M-ai tăiat rapid.
- Afară de aici, omuleţule. - Nu mă voi lăsa împins aşa.
- Şi bineînţeles, e jos. - Rune, ai ajuns. Minunat.
- În sfârşit. Îi spui tipului ăstuia cine sunt ? - El e Rune.
- Îl cunoşti ? - E noul nostru om de la întreţinere.
- Vezi, om de la întreţinere. - Fă linişte.
Du-te şi ne fă altă statuie.
- L-ai angajat pe asta ? - Da.
Ai ieşit şi în oraş cu el ?
N-am ieşit împreună cu el. N-am ieşit împreună cu tine. A fost doar o seară.
- O seară. El şi cu tine împreună ? - Îţi explic mai târziu.
- De abia aştept. - Da.
Vino cu mine. Am să-ţi arăt unde vei sta.
Poţi să-i ceri valetului să-mi aducă lucrurile.
Cred că mi-am luxat umărul pe drum încoace.
- Linişteşte-te. Mă ocup eu. - Bine.
Mişcă-te Rune.
Deci, ce părere ai ?
Cred că e foarte frumos.
Biroul mamei e aici în spate. Trebuie să vezi sala de mese.
Au candelabrele din una din casele Marthei Washington.
- Aţi stat mult timp aici ? - Da.
Lucrez aici câteva dupa-amieze pe săptămână.
Şi ajut cu ocazii speciale. Au multe nunţi pe aici.
- Mă întreb pe unde e mama. - Nu o mai deranja.
- Sunt sigură că e ocupată. - Sigur ar vrea să te salute.
- Michel, unde e mama ? - Plecată cu prietenul ei.
- Ce prieten ? - Mic, negricios, căutat în patru state.
Ştii când se întoarce ? Bunica mea e aici, vrem să o salutăm.
Bunica ta.
- Emily Gilmore. - Michel Gerard.
Încântată.
- De unde veniţi ? - Din Paris.
Ador Parisul, mai ales primăvara, e superb.
Ei bine, toată lumea ştie primăvara, Parisul...
- Un clişeu, nu-i aşa ? - E adevărat, e adevărat.
Mai bine am merge să o găsim pe mama.
- A fost o plăcere să vă cunosc. - Plăcerea a fost de partea mea.
Ce bărbat fermecător.
Mamă, bună.
- Mamă, bună. - Aveţi un loc frumos aici.
Nu e chiar locul meu. Doar lucrez aici. Am crezut că mergeţi la antichităţi.
- Am fost, apoi am luat prânzul. - Serios ? Unde ?
- Teriyaki Joe's. - Glumeşti.
- Ea a ales. - Tu ai făcut-o ?
Arata festiv.
Nu mi te pot imagina la Teriyaki Joe's...
sau în papuci de jogging. Ce mai faci, fata muncitoare.
Rory s-a hotărât să facem...
marele tur al oraşului, pe jos.
Sper că nu te superi. Ţi-am împrumutat şi şosetele.
Nu mă supăr. Mi-aş fi dorit să am o cameră, dar nu mă supăr.
O să îi arăt împrejurimile.
Bine. Pe drum arată-i sala de gimnastică. Săriţi pe trambulină.
- Ne vedem mai târziu. - Asigură-te că te-ai încălzit mai întâi.
O iubesc pe mama ta.
Deci, caii sunt sus pe dealul ăla şi terenurile de tenis sunt aici în spate.
E cu siguranţă impresionant.
- Şi asta e locul meu favorit. - Magazia de scule.
- Nu, aici am locuit înainte. - Cum ?
Când eu şi cu mama ne-am mutat aici asta a fost apartamentul nostru.
Ştiu că pare mic, dar e foarte drăguţ. Intră.
Vezi, am avut patul aici...
şi mama am pus o cortină drăguţă în jurul cadei...
ca să arate ca o baia reală.
Şi stăteam afară noaptea când la han erau petreceri...
şi ascultam muzică, dădeam de mâncare la raţe...
Bunico ?
- Bunico, aşteaptă. Care e problema ? - Nimic.
S-a întâmplat ceva ? Eşti bolnavă ? E vorba de teriyaki ?
Sunt bine. Se face târziu. Trebuie să plec.
- Te superi ? - Ce ? Scuze.
Bun, ai primit mesajul meu.
- Slavă robotului telefonic. - Intră înăuntru.
Am developat nişte poze, de la Dragonfly, care cred că îţi vor plăcea.
- Poate te pot ajuta şi inspiră un pic mai mult. - Minunat.
Nu am mai fost în apartamentul lui Luke până acum.
Serios ? De cât timp vă cunoaşteţi ?
Ani de zile, dar relaţia noastră se rezumă la 'Te rog, pot servi nişte cafea ?' 'Nu.'
'Haide !' 'Nu, te face scundă.'
Atunci lasă-mă să-ţi fac marele tur. Asta e tot.
Nu e cum mi l-am imaginat. Nu că mi-aş fi imaginat apartamentul lui Luke.
Nu mi l-am imaginat deloc.
- Ştiu ce ai vrut să spui. - Bine spus.
- Alea nu sunt ale mele. - Glumeşti.
Nu. Sincer, sunt un pic cam împodobite pentru gustul meu.
Aşa o să-l bat la cap pe tema asta.
- Ia un loc. - Mulţumesc.
Voi locuiţi în colţuri frumoase şi înghesuite.
Iniţial, asta a fost biroul tatălui său.
Nu a fost gândit pentru că cineva, chiar să locuiasa aici.
- Dar spune-i asta lui Luke. - Exact.
Nu v-aţi gândit să vă mutaţi într-un spaţiu mai mare.
- Nu prea cred. - Nu ?
Corect, locuşoare înghesuite, romantic. Bună, Lorelai.
Nu cred că romanticul are de a face cu asta.
Nu cred că o să mai fiu în Stars Hollow prea mult timp.
- Dar credeam... - Ştiu.
Nu pot să-l fac pe Luke să creadă că chiar vreau să rămân de data asta.
- I-ai spus şi lui tot ce mi-ai spu şi mie ? - Până când m-am albăstrit la faţă.
Trebuie să tot încerci până când te va auzi.
Nu îl condamn. Nu i-am dat niciun motiv să creadă în mine.
Doar am sperat ca printr-o minune, cumva, el, nu ştiu...
va uita că l-am sărit din schema de un milion de ori până acum.
- I-ai spus că s-ar putea să pleci ? - Nu.
- Ai de gând să-i spui ? - Nu ştiu.
Simt că am încercat din greu să fac totul să meargă bine.
Dar în oraşul ăsta e ca şi cum ai trăi sub microscop.
Toată lumea de aici aşteaptă să o dai în bară.
Nu, asta nu e adevărat.
- Doamna Patty ? - Păi, da.
Nu ştiu cât timp pot rămâne pe aici să-l aştept pe Luke...
când simt că nu am nici un prieten în lume.
Dacă porţi panglica de păr franceza. Pot fi eu prietena ta.
- Îmi pare rău. - Ne mai vedem.
Nu găsesc pozele cu tine aici. Trebuie să fie în baie.
Aşa nu vreau să ştiu de ce.
Ascultă, ştiu că nu e potrivit să întreb, dar dacă situaţia se iveşte...
şi nu e prea ciudat...
un pic de încurajare din partea ta ar putea ajuta mult.
- Da, sigur, dacă se iveşte. - Mulţumesc.
Ce, nu ştii să baţi ?
- Ce faci aici ? - Rachel m-a invitat.
- Să ne uităm la nişte poze. - Bine.
Şi să cotrobăim prin sertarul cu lenjerie intimă.
- Ea unde e ? - Îţi congelează sutienul.
- Unde ? - În baie.
Corect.
- Ai un locşor frumos aici. - Mulţumesc.
- Îmi plac draperiile. - Da, Rachel le-a ales.
Are gusturi bune.
- Trebuie doar să pun ceva în seif. - Noi eram pe cale să...
- I-am spus de sertarul cu lenjerie intimă. - Şi de spectacolul de modă de baseball ?
Eu, o să plec acum.
Cred că merge să cumpere un covor asortat.
- Îmi place catecul ăsta. Mă face deprimată. - Deprimată e bine.
- Deprimată pe bune. - Că, Joy Division de deprimată ?
- Deprimată că Nick Cave sau Robert Smith ? - Că Johnny Cash.
Deci, că în 'Its a long road home' a lui San Quentin 'si calul meu a fost împuşcat...
'dar încă am fata mea lângă mine' deprimată ?
Mi-ai citit gândurile.
- Sunt profund Charlie Parker deprimată. - Henry încă nu a sunat ?
- Nu, a sunat. - A sunat ? De ce nu mi-ai spus ?
Nu am vorbit cu el. A lăsat un mesaj.
L-am ascultat de opt ori jumate...
apoi mama a ajuns acasă. A trebuit să îl şterg.
Dar am fost aşa de panicată că l-am stricat.
Ceea ce e bine, pentru că dovezile că un băiat m-a sunat, sunt la gunoi.
De opt ori şi jumătate.
Era un mesaj bun primele daţi.
Apoi am început să-l analizez în amănunţit.
- Ce a spus ? - A spus, citez: 'Buna, Lane, sunt Henry.'
- Un început nu prea bun. - Cum ţi-ai dat seama ?
E aşa de neutru. E ca şi cum începi o conversaţie cu un amic de bowling.
Te-a întrebat de bowling ?
Apoi a spus, 'A fost distractiv să te întâlnesc seara trecută.'
Ce ?
Nu a spus care seara, ca şi cum nu îşi amintea care seara.
Ca şi cum m-ar încurca cu altă fată.
Din câte ştiu eu, el credea că o sună pe blondă aia fierbinte...
pe care a întâlnit-o într-o noapte la Balthazar.
E un băiat corean de 16 ani.
- Sau aşa m-a făcut să cred. - Care-i linia de fund aici ?
Linia e că el vrea ca eu să-l sun înapoi.
Dar dacă fac asta, atunci probabil mă va invita la o întâlnire.
Şi dacă merg la întâlnire, asta ar putea duce la o altă întâlnire.
Apoi va trebui să-l prezint părinţilor mei.
O dată ce fac asta, ei îl vor plăcea pentru că e corean...
şi vrea să devină doctor. După ce s-a întâmplat asta, cam asta e.
Se va termina. Va fi hidos cu mine.
Acum sunt deprimată în genul Lou Reed.
Alo ?
- Rory, bună. Ai un minut ? - Desigur.
Probabil asta va părea prostesc...
dar mă întrebam care e culoarea ta preferată.
Nu am una preferată. Albastru, cred.
- Dar despre flori ? Îţi plac florile ? - Sigur că da.
Care zici că-ţi plac mai mult trandafirii sau crinii ?
- Floarea soarelui. - Floarea soarelui să fie.
Acum, ce zici de muzică ?
'NSYNC sau 98 Degrees ?
Ce fel de glumă sinistră e asta ?
- Nu cred că pot să aleg. - Ce spui atunci de Backside Boys ?
- Vroiai să spui Backstreet Boys. - Da, aşa e.
- Dacă tot trebuie să aleg, aş spune 'NSYNC. - Minunat.
- Scrii astea pe hârtie ? - Posibil.
- Pentru ce ? - Vei vedea.
- De abia aştept cina de vineri. - Da, bine, şi eu.
- Pa. - Pa-pa.
Ce-a fost asta ?
A sunat de parcă un bolnav a preluat controlul Galup Survey.
- Trebuie să plec. - Sună-l.
I-am lăsat deja un mesaj. Probabil că acum îl analizează.
Sunt sigură.
Vrei nişte cafea ?
O cafea ar fi nemaipomenit.
- Mulţumesc. - Uită-te la capac acolo.
Chiar arată diferit de aici, din spate, ştii ?
Toate astea sunt ale tale, cât de departe vezi cu ochii.
Da, e cât un imperiu pe care l-am construit pentru mine.
Mă gândesc să cuceresc florăria de lângă şi să mă extind spre frizerie.
Nu am vrut să te dau afară din propriul tău aprtament.
- Nu m-ai dat. - Ai plecat destul de repede.
Părea că vorbeaţi discuţii de fete, aşa că...
- Discuţii de fete ? Ce înseamnă asta ? - Ştii tu, ciorapi, lac de unghii.
- Draperii. - Da, lucruri din astea.
Nu ţi-a plăcut că am fost acolo ?
Nu e mare lucru.
Asta e fascinantă magazie...
unde fascinantele acte de înmagazinare au loc.
- Da, asta e. - Nişte murături arătoase.
- Ce crezi că faci ? - Îţi admiram murăturile.
- Nu ar trebui să fi aici. - De ce nu ?
Asigurarea mă acoperă doar pe mine.
- Nu-i adevărat. Glumeşti, nu ? - Nu e sigur. Ceva ar putea să cadă de sus.
Nu-ţi place că îmi petrec timpul cu Rachel, nu-i aşa ?
Haide !
- Am dreptate ? - Îţi petreci timpul cu cine vrei.
- Nu e întrebarea mea. - Ei bine, asta e răspunsul meu.
Ei bine, suntem opt.
Doar un sfat prietenos: Nu te ataşă prea mult de ea.
Are un obicei interesant de a se plictisi şi apoi de a pleca.
De obicei fără a-şi lua la revedere.
- Oamenii se mai schimbă. - Nu prea des.
Eşti convins că asta va face.
Pun pariu că exact asta face.
Să spunem că asta face. Nu crezi că e posibil...
că dacă pleacă din Stars Hollow de data asta...
e pentru că ea crede că tu nu vrei ca ea să mai stea ?
- Voi aţi vorbit despre mine ? - Nu.
Da.
Bine, nu mă supăr dacă stai cu ea, dar nu veţi vorbi despre mine.
De ce ? E distractiv. Purtam carouri luăm rândul fără râs.
Nu vor fi discuţii despre Luke, punct.
Vrei să ştii ce cred eu despre situaţie ?
- Nu. - Eşti sigur ?
Dacă tot o să-mi spui, măcar ajută-mă să despachetez.
- Pot folosi cuţitaşul amuzant ? - Nu dacă îi spui 'cutitasul amuzant'.
- Te rog ? - Taie cutia, nu mâna ta.
Bun pont. Ar trebui să predai.
- Amuzant ! - Vorbeşte.
Nu ştiu ce se întâmplă în capul ei aşa cum nu sunt Vulcan.
Dar din felul cum vorbeşte despre tine şi zâmbeşte când vine vorba de numele tău...
Sunt destul de sigură că vorbeşte serios despre faptul că rămâne aici de data asta.
Lasă-mă să ghicesc. Rachel ţi-a spus că vrea să se aşeze la casa ei...
că vorbeşte serios de data asta că s-a săturat de drumuri...
şi realizează ce lipseşte din existenţa sa nomada.
Nu a folosit 'existenta nomada', dar în esenţă, asta a spus.
Am mai auzit discursul. Îl ştiu pe de rost.
Crede că vorbeşte serios de data asta.
- Nu o cunoşti aşa cum o ştiu eu. - Nu, dar pare sinceră.
- De unde ştii ? - Nasul ei nu a crescut.
- De ce îi ţii partea ? - Nu i-o ţin.
- Pare că îi ţii partea. - Spală-te în urechi. Nu o fac.
- Practic, o împingi pe ea peste mine. - Vreau doar că tu să fi fericit.
Ştii ce mă face fericit ?
Nu. Ştiu doar că ai fost îndrăgostit de ea pentru mult timp.
- Nu am fost îndrăgostit de ea. - Ai vrut ca asta să se întâmple.
- De unde ştii ce am vrut eu ? - Nu e aşa ?
- Da, cred. - Bine.
Atunci uite-o, fix în faţa ta. Doar apuc-o.
Apucă-te de treabă. Ea ar putea fi pregătită. Doar suie-te şi crede-o.
Doar dacă, ştiu eu, e vreun alt motiv pentru care nu vrei.
Cum ar fi ?
Că... nu ştiu.
Nu e nici un alt motiv.
Gata. Bine. Atunci nu e nici un alt motiv.
- O să mă gândesc. - Bine.
- Mersi că m-ai lăsat să-ţi iau cuţitaşul. - Cu plăcere.
Ne vedem mai târziu, Luke.
Chiar te-a întrebat dacă îţi plac Backstreet Boys ?
- Doar că i-a numit 'Backside Boys'. - Asta e comedie mare.
- Ce a inspirat-o pe femeia aia ? - Nu ştiu. A fost ciudat.
Interesul ăsta brusc în muzică pop.
Am aşezat-o odată să asculte o melodie de-a lui Prince...
şi arata de parcă ar fi avut un atac de cord.
- Stai o clipă. Ştiu ce face. - Ce ?
Încearcă să fie amica ta acum. Asta e şiret.
V-aţi petrecut o zi împreună şi vrea să ştie totul despre tine.
Îşi imaginează că veţi vorbi despre băieţi...
şi vă veţi face una alteia unghiile...
Hei, Kirk. Iei vreo răceală ?
Ştii, ar trebui să încerci Dyna-Meda-Chema-Themytol aia.
O scoate afară. Dar să nu îţi conduci căruciorul. Te va adormi.
Când crezi că a fost ultima dată când Luke a fost le un film ?
Cred că tipul de la proiector trebuia să dea la manivela.
- Te superi ? - Kirk, filmul nici măcar nu a început.
Aş dori să am linişte ca să-mi curăţ palatul mintal...
şi să ating calmul înainte de a mă bucura de film.
Ai luat asta dintr-o carte.
- Luke pare fericit, nu-i aşa ? - Da, pare fericit.
- Le stă bine împreună, nu-i aşa ? - Aşa e.
Doamne. O merită.
Deci am făcut ceea ce trebuia butonând aşa cum am făcut-o.
Ai pus cap la cap pentru toate motivele. Ai fost îngrijorată faţă de un prieten.
Deci, dacă Rachel se dovedeşte a fi o femeie bionică malefică...
şi îl omoară pe Luke în somn, eu nu sunt responsabilă, nu-i aşa ?
- Doar într-un tribunal intergalactic. - Bine.
Rachel pare de treabă, nu-i aşa...
Acum, oficial, nu mă deranjezi doar pe mine, ci pe fiecare persoană de aici.
Tu eşti singurul care eşti deranjat.
Alo ?
Alo ? La naiba !
- Bună, bună, bună ! - Mamă, bună. Verifică spirtul medicinal.
- Cum a fost drumul ? - A fost bine.
- Bine. - Foaierul arată bine.
- Am o surpriză pentru tine. - Restul casei a luat-o la fugă.
Nu. Rory, vino cu mine.
Bine. Am să te urmez, atunci.
Minunat.
Uite !
O, Doamne !
Bunico, ce e asta ?
- Asta e camera ta. - Cum ?
Întrucât petreci mult timp aici, m-am gândit că ar trebui să ai un loc al tău.
Dar nu trebuia să faci asta.
- Îţi place ? - Da, e frumoasă.
Vezi posterul cu 'NSYNC ?
- Mulţumesc, bunico. - Cu plăcere, dulceaţo.
Acum, hai să mergem jos şi să vedem dacă cina e gata.
- Vii ? - I-ai cumpărat revista Cosmogirl.
Fetelor tinere le plac articolele.
I-ai cumpărat postere cu băieţi şi agende Hello Kitty.
O domnişoară simpatică de la magazin m-a ajutat să le aleg.
- Ai umplut camera cu floarea-soarelui. - Lui Rory îi place floarea-soarelui.
- Ştiu că lui Rory îi place floarea-soarelui. - Care e problema, Lorelai ?
Nimic. Nu ştiu. E un pic ciudat, atâta tot.
Ce e aşa ciudat că fac ceva pentru nepoata mea ?
Adică, nu e ca şi cum i-ai fi cumpărat o maşină. Apropo, să nu o faci.
E o cameră, şi...
Ştii ce, ai dreptate.
E frumoasă. Îmi pare rău. Sunt absurdă.
Poate nu-ţi place faptul că are un loc departe de tine.
Un loc care e doar al ei.
Am spus că e în regulă.
Sau pentru că e aşa de mare şi spaţios şi are patru pereţi solizi în jurul cadei.
- Pardon ? - Poate nu e captivant sau boem...
dar măcar nu are lopeţi proptite de canapea, nu-i aşa ?
Îmi pare rău. Am uitat de carourile de pavilion. Când a început ceartă ?
E pentru că nu e o cocioabă în pădure ? Sau e apropierea de mine ?
Despre ce vorbeşti ?
- Ne urăşti aşa mult ? - Ce ?
A trebuit să duci fetiţa asta departe. Asta a fost îndeajuns de rău.
Dar pentru asta ? Ca să trăieşti acolo într-un şopron ca un vagabond ?
Cine mai foloseşte cuvântul 'vagabond' ?
Am văzut groapa aia mică şi oribilă unde ai fugit atât de mândră.
Am văzut ce ai ales în locul propriei tale familii.
Ai fi trăit într-un tomberon, în stradă, într-o cutie de carton...
oriunde, atâta timp cât nu erai lângă noi. Nu e adevărat, Lorelai ?
Mamă, eram foarte tânără.
Eram foarte nefericită. Şi aveam nevoie să fiu într-un loc care nu era aici.
Scuză-mă.
- Eşti extrem de tăcută. - Sunt ?
- Cu greu ai spus ceva la cină. - Mestecam.
- Nu ai spus nimic în drumul spre casă. - Mă concentrăm.
Simt că am ajuns dezordonată cu întreaga poziţie a mâinii de 10 şi 2.
Serios. Ziua trecută, m-am prins şi eu făcând un 9 şi un 4.
A rămas necorectat, asta poate duce doar la un 6 şi un 12.
Sau, mai rău, un 8 şi un 11...
ceea ce nu e doar periculos, dar şi incomod.
Vorbeşte, te rog.
Îmi doresc că câteodată anumite lucruri să fie diferite.
Cum ar fi ?
De exemplu, nu ar fi bine dacă o dată, doar o dată...
Aş putea să o fac pe mama mea să mă audă ? Adică, chiar să mă audă...
chiar dacă ar fi doar pentru o secundă. - Vorbeşti despre cameră ?
De cameră, de cană spartă, de întreaga mea viaţă de la vârsta de 6 ani.
- E vina mea. - Cum de e vina ta ?
Nu ar fi trebuit să o duc acolo. Credeam că dacă ar fi văzut cum am trăit...
şi ce drăguţ era cu lacul şi cu lebedele...
Ar fi făcut un dans vesel ?
Că s-ar fi simţit inclusă, şi apoi, poate...
Toată treaba cu 'plecatul meu de acasa' nu ar mai fi fost aşa mare lucru ?
Dragă, plecatul meu de lângă ei va fi tot timpul un mare lucru.
Nu există nimic ce poţi face ca să schimbi asta.
- Pot să-ţi pun o întrebare ? - Da, m-aş întâlni cu Steven Tyler.
Pot să-ţi pun o întrebare a cărei răspuns nu m-ar îngrozi ?
Dă-i drumul.
Crezi că tu şi bunica veţi putea vorbi despre lucrurile prin care aţi trecut ?
Nu.
- Nici măcar nu iei în considerare asta. - Îmi pare rău. Nu.
- De ce ? - Pentru că s-ar termina urât.
Nu trebuie să fie aşa.
Ar fi ca primele 15 minute din filmul Salvaţi Soldatul Ryan.
Dar cel puţin aia trebuie să fie în Franţa.
- Nu ai încercat niciodată. - Nu, asta nu e adevărat. Am încercat.
Am încercat întreaga mea viaţă.
Dar eu şi cu mama vorbim limbi diferite.
Eu vorbesc, cred că m-am făcut înţeleasă, şi tot ce aude e:
'Bla, bla, Ginger'.
Dar dacă tu nu vorbeşti şi ea nu ascultă, atunci cum se va schimba vreodată ceva ?
Nu ştiu.
Mersi. Nu-mi spune că ai închis.
- S-ar schimba rezultatul dacă aş spune ? - Nu.
- Două cafele. - Da, te rog.
- Nişte plăcintă să meargă cu aia ? - Plăcintă !
Tocmai am mâncat prăjitura la bunica.
Dar aia a fost o prăjitură morocănoasă. Hai să luăm o plăcintă veselă.
- Orice atât timp cât e şi cafea. - Am să o pun într-un vas nou.
Hei, ascultă, am vrut să-ţi spun mulţumesc.
Pentru ce ?
Pentru orice i-ai fi zis lui Luke ziua trecută.
Nu a fost mare lucru.
Ba nu, a fost mare lucru. Stăteam sus pe scări...
şi deodată intră, îşi goleşte sertarul de şosete şi mi-l dă mie.
Asta-i minunat ! Ai un sertar !
- Şi un set de chei. - Poţi pune cheile în sertar.
El acceptă.
Crede. Şi asta este datorită ţie.
De fapt, e datorită ţie.
- Nu o să o mai dau în bară de data asta. - Ştiu că nu o s-o faci.
Îţi sunt datoare.
Deci vei sta prin Stars Hollow o vreme, nu-i aşa ?
- Da, destul timp. - Asta-i minunat.
- Vrei nişte îngheţată cu plăcinta aia ? - Păi, ţi-am făcut rost de un sertar.
Dacă pun nişte cremă caldă, crezi că poţi să-mi faci rost de jumătate de dulap ?
- O să văd ce pot să fac. - Mulţumesc.
- Uite. - Mersi.
- Simţi un gust diferit ? - Da.
Se simte.
- Deci ce crezi ? - Are o vedere superbă.
- Şi acces bun la şosea. - Ador fereastra aia în spate...
Librărie ? A nu, hol. Nu, baie ?
M-aş decide în legătură cu asta înainte să deschid.
Nu e absolut niciun spaţiu pentru bucătărie aici !
Cum deschidem un pat şi un mic dejun dacă nu e loc să găteşti micul dejun ?
Atunci e doar patul. Va trebui să taxăm la jumătate de preţ.
Vom construi o bucătărie nouă, Sookie.
Aş avea nevoie de ventilaţie şi de o zonă pentru un cuptor în aer liber pentru grătar.
Plus depozitul. Unde şi-au pus oamenii ăştia lucrurile ?
O cămară şi o cameră de conserve.
- Mi-ar plăcea să ne afumăm singuri carnea. - Absolut !
Nu ştiu dacă asta va merge. S-ar putea să-mi fac planuri pentru etaj.
Unde e zona sanitară ?
- Propriul tău han. - Mişto.
- Va fi o muncă serioasă. - Da.
Poate îl aduc pe Rune să conducă localul pentru mine.
- Cum se descurcă ? - A pus un borcan pe biroul de rezervări.
Michel a încercat să-l bată fără sens cu agenda de rezervări.
- Cum a mers ? - Rune a fugit.
- Chiar. - Michel nu poate alerga cu noii pantofi.
Cât timp credeţi că va trece până veţi deţine locul ăsta ?
Scumpo, va trece foarte, foarte mult timp.
- Crezi că va fi încă aici ? - Păi.
Cred că avem o şansă.
Subtitrare realizată de - CRILOGYX -
crilogyx3@yahoo.com