Anterior în Feţele Gilmore...
Mi-e aşa dor de tine.
Vrei să intri ?
- Rory. - Da ?
- Te iubesc. - Eu...
Deci, cred că venirea mea aici probabil a fost o idee rea.
Probabil.
Te rog, nu fi supărat.
De ce ? Pentru că ţi-am spus că te iubesc şi tu vrei să te mai gândeşti ?
La naiba cu asta !
Şi atunci începe să rupă bancnota mea de 20$ într-un milion de bucăţele.
Şi mă gândesc, 'E un magazin plin de oameni.'
'De ce eu sunt singura pe rând cu magicianul nebun ?'
Am să trec direct la sfârşit.
Nu a putut să o pună la loc şi a trebuit să-mi plătească în monede de 25 de cenţi.
- O poveste foarte bună. - Pari obosită.
- Nu am dormit prea bine în ultimul timp. - Cum aşa ?
- Am multe pe cap. - Te pot ajuta cu ceva ?
- Dă-mi cafeaua. - Braţul urcă sus acum.
Scumpo, trebuie să te trezeşti.
Vrei să ne jucăm ?
- Unu, doi, trei ? - Încep eu prima.
Şi unu.
- Pas. - De ce ?
Pentru că nu sunt Anna Nicole Smith. Următorul.
- Doi. - Pas.
- De ce ? - Pentru că nu sunt Mary Kay Letourneau.
- Bine.
- Pe cine cauţi ? - Noul meu soţ.
Deja a trecut peste două bune perspective.
- Dar am o presimţire bună la numărul trei. - Chiar vreau să ştiu ce faceţi ?
Luke vino la masă. El e numărul trei ?
- Nu. - Nu ştii ce facem noi.
Cel mai sigur răspuns în ceea ce va implica pe voi două este nu.
Noi jucăm 'Unu, doi, trei, e al tău.'
- Nu am întrebat. - Poţi să iei primul tip care trece pe aici.
Sau dacă treci peste, presupunând că este unul mai bun, poţi să-l iei pe următorul.
Dacă nu-l iei, rămâi automat blocat cu cel de-al treilea tip.
- Ai înţeles ? - Nu mă joc.
Bineînţeles că nu. E încă rândul meu.
Tipul cu numărul trei traversează strada chiar acum.
- Nu Kirk. - Poate o să-mi cumpere un ponei.
Vreau să mă întorc la tipul în vârstă.
- Felicitări omule. - Mulţumesc.
- Ce ? - Nimic.
Bine, iară a pus careva semnul cu 'loveste-ma' pe spatele meu ?
Nu a fost amuzant săptămâna trecută şi nu e amuzant nici acum.
Am astm.
- Mamă, uite, pleacă. - Nu, Kirk, întoarce-te, te iubesc. La dracu !
În regulă, e rândul tău.
Nu ştiu. Deja l-ai luat pe Kirk. Cine e mai bun pentru o fată decât asta ?
Ai dreptate. E al tău.
Şi unu...
Bine, deci, ar trebui să comandăm.
Da, să comandăm e bine.
- Hanul Independence. Michel la telefon. - Da, Dna Gilmore este acolo ?
Îmi pare rău, e ocupată. Cu ce vă pot ajuta ?
De fapt, vreau să vorbesc cu Dna. Gilmore.
- Afaceri sau ceva personal ? - Personal.
E cineva acolo ? Alo ?
Da, alo ? Bună ?
- Lorelai ? - Max !
- E un moment nepotrivit ? - Nu există aşa ceva. Unde eşti ?
Sunt în cancelaria profesorilor.
- Cu ce eşti îmbrăcat ? - Cu nimic.
- Trebuie să fi foarte simpatizat. - Şi rece.
- Am avut o întâlnire de discuţii aseară. - Mă gândeam la ceva...
- Şi vroiam să-ţi spun şi ţie. - Bine.
- Deci... - Scoate un sunet de gorilă.
- De ce ? - Vreau să joc Regatul Sălbatic.
Nu o să scot un sunet de gorilă.
O să-ţi spun ce culoare are lenjeria pe care o port.
Te-ai mai gândit la sunetul de gorila nu-i aşa ?
- Da. - Sunt bună.
Bun, vreau să fi serioasă acum.
Spuse omul fără pantaloni.
Am tot avut discuţiile astea de succes la telefon...
- De vreo câteva săptămâni. - Da, am avut.
Cred că toată vorbăria asta ne-a făcut un mare bine.
Da, aşa e.
Şi mă gândeam că poate week-end-ul ăsta, în loc de un telefon...
ar trebui să aveam o întâlnire. Hai să luăm cina.
- La acelaşi restaurant ? - La aceasi masă.
- Interesantă idee. - Cred că e timpul.
Ştii ceva ? Şi eu cred la fel.
- Sâmbătă seara ? La 8:00 ? - Bine. Să porţi pantaloni.
- Nu fac promisiuni. - Pa.
- Sare şi oţet. - Mulţumesc.
Uite-ţi gumă, sucul, New Yorker-ul şi aţa dentară.
- Nu aveau guma minty. - Au rămas fără.
Păi, şi asta e bună.
- Nu era înăuntru. - Ce ?
Dean. Nu era înăuntru.
- În caz că te întrebai. - Nu mă întrebam.
Doar credeam că ai putea. Şi am amintit de el.
- Ei bine, nu mă întrebam. - Bine.
Credeam că ai vrea să-ţi notezi pentru referinţe pe viitor...
şi anume că nu e în magazin miercurea.
Poţi să-ţi notezi pe lista aia pe care o ascunzi...
pe care scrie unde este ca să-l poţi evita la orice oră.
- Nu ocoleam magazinul. - Greşeala mea.
- Nu-l ocoleam. - Bine.
Şi ce faci deseară ?
Păi, teme şi apoi teme...
şi dacă termin totul la timp, nişte teme. Tu ?
Trebuie să mă întâlnesc cu partenerul de ştiinţe.
- Distracţie. - Da, ştiinţa e distracţie.
- Te sun mai târziu ? - Bine.
- Hei, Lane ? - Da ?
- Eşti sigură că nu era înăuntru ? - Am întrebat.
- Bună. - Bună.
- Faci cumpărături ? - Da, am avut câteva lucruri de luat.
- De la Clubul Pisicilor ? - Da.
- La Clubul Pisicilor ? - Da, am făcut-o, bine ?
Bine. Doar că nu te credeam un iubitor de pisici sau o bătrânică de 97 de ani.
- Ce ai cumpărat ? - Nimic.
- Dar ai o sacoşă acolo. - Ştiu.
Are o labă de pisică marcat pe el şi o fundă. Om înţelept.
- Uau, mănuşi de bucătărie. - Da.
Mănuşi de bucătărie cu pisicuţe.
- Miaună. - E un cadou.
- Pentru cineva pe care îl urăşti ? - E ziua de naştere a lui Rachel.
Nu spune nimic. Nu vrea ca nimeni să ştie. Urăşte zilele de naştere.
- Nu aşa de mult cât o să urască mănuşile. - Nu ştiu cum să cumpăr cadouri.
Nu îmi place să cumpăr cadouri. Nu îmi place să primesc cadouri.
Tot procesul ăsta de dat şi primit cadouri e complet nebunesc.
- Vorbăria începe. - Brusc, la o anumită dată...
nivelul meu de afecţiune pentru o persoană...
nu e măsurat prin felul cum îi tratez sau ce împărţim.
Doar pentru că nu îi cumpăr papuci cu blană sau un suport gigantic pentru papuci...
- Dintr-o dată, sunt naşpa. - Luke, opreşte-te.
Ştii că nu poţi să-i dai mănuşile astea de bucătărie.
Da, ştiu.
- Du-te la mall, plimbă-te un pic. - Fără mall-uri. Urăsc mall-urile.
Vorbăria numărul doi.
Plătesc insuficient angajaţii şi marfa este prea scumpă.
Contribuie la expansiunea urbana. Încurajează materialismul.
Parcarea e de groază. Te duci acolo, plăteşti un dolar.
- Chiar dacă mergi acolo pentru cinci... - Bine, Emma Goldman, îţi spun eu ceva.
- Merg eu pentru tine. - O să faci cumpărături pentru mine ?
Am zi liberă mâine. Oricum mă duceam acolo.
- Vorbeşti serios ? - O să iau o grămadă de lucruri, toate returnabile.
Ţi le aduc, îţi alegi ce vrei şi restul o să returnez.
Am să fac eu treaba. Tot ce trebuie să faci e să arăţi cu degetul.
- Un deget. Preferabil arătătorul. - Nu ştiu.
E prima ocazie specială pe care o petreceţi împreună de când s-a întors.
- Nu vrei să-i dăruieşti ceva frumos ? - O scot la cină.
Da, ştiu. Trebuie să-i iau ceva frumos.
Atunci lasă-mă să te ajut.
- Bine. Mulţumesc. - Cu plăcere.
Nimic prea sofisticat, bine ? Nu le are cu lucrurile astea la modă.
Îi plac lucrurile simple, naturale. Elefanţi, lumânări, bine ?
Dacă ai putea găsi o lumânare în formă de elefant...
Bine, ştii ceva ? Am totul sub control.
- Bine, mersi. - Scapă de astea.
Lane, eşti aici ?
Doamne !
Cine eşti ? De ce o strigi pe Lane ? De unde o ştii pa Lane ? Te întâlneşti cu ea ?
- Ai încercat să te întâlneşti ? - Nu.
Atunci de ce eşti aici ? Goleşte-ţi buzunarele.
- Bine, eu o să plec acum. - Dean, aşteaptă.
- Cine e Dean ? - Eu sunt Dean.
- De unde îl cunoşti ? - Suntem colegi de şcoală.
- Chiar aşa ? - Da, suntem parteneri la ştiinţe.
- Tu nu vorbi. - Scuze.
Parteneri la ştiinţe ?
- Da, l-am invitat să lucrăm. - Să lucraţi ?
- La proiectul nostru de ştiinţe. - Reproducerea ?
Spori, muşchi şi ciuperci.
- Proiect de ştiinţe ? - Da.
- Pentru şcoală. - Da.
- Nu vă daţi întâlnire ? - Nu.
Bine. Urmaţi-mă.
- Tu, stai aici ! Tu, stai aici !
Eu mă duc acolo.
Când mă întorc, scaunele astea vor fi în acelaşi loc.
- Nu vă mişcaţi. Aţi înţeles ? - Da, mama.
- Nu tu, el. - Da, am înţeles.
Eu văd totul.
- Deci, asta e mama ta ? - Asta e mama mea.
- A văzut Patton ? - Devine tensionată când vine vorba de băieţi.
- Am simţit asta. - Nu e nimic personal.
Sunt sigur că o dată ce mă va cunoaşte, va...
Nu, te va urî pentru totdeauna. Nu e nimic personal.
Ar trebui probabil să începem.
- Capitolul 12 ? - Sună bine.
- E ciudat asta pentru tine ? - Un pic.
Şi pentru mine.
Nu ştiu dacă Rory ţi-a spus să mă urăşti sau ceva de genu.
- Rory nu e aşa. - Da, ştiu.
- Cum se simte ? - Bine.
Binişor. Mai puţin 'bine' dăcât 'isor'.
Da ? Cât de puţin ?
- Ne încălcăm înţelegerea. - Ce înţelegere ?
Înţelegerea noastră să nu vorbim despre Rory.
Nu am avut o înţelegere ca să nu vorbim despre Rory.
Era o înţelegere nerostită.
Era foarte nerostită 'pentru că nimeni nu a spus-o'.
Dacă e să studiem împreună, ar fi mai bine să nu discutăm despre Rory.
Bine.
- Ea nu poate intra în magazin. - De ce nu ?
- Pentru că eşti tu acolo. - Nu şi miercurea.
Deja a notat.
Pot să-ţi pun o întrebare foarte personală ?
Poţi să întrebi. Dar s-ar putea să nu-ţi răspund. Răspund.
Crezi că tu şi Rory vă veţi împăca vreodată ?
Votez să ne întoarcem la înţelegerea 'sa nu vorbim despre Rory'.
Uite, doar spuneam că...
Trebuia să sun. Îmi pare rău.
- Îmi cer scuze că nu ţi-am spus. - Nu mai contează.
- Nu credeam că vrei să ştii. - Am înţeles.
Rory, opreşte-te. Bine, asta-i opusul la 'opreste-te'.
Las-o baltă. Nu mi-ai spus. Acuma ştiu. Viaţa merge mai departe.
- Nu fi supărată. - Sunt în regulă. Trebuie să plec.
E timpul să te trezeşti.
Hei, am o dilemă foarte mare la care vreau să-ţi ştiu opinia.
Care ?
Sunt mai frumoasă azi decât eram ieri ?
O, Doamne.
Nu sunt sigură. La început m-am uitat în oglindă şi am crezut:
'Ei bine, da. Categoric e o îmbunătăţire enormă.'
Poţi să-mi dai perna înapoi.
Dar, apoi m-am gândit că poate nu e că sunt mai frumoasă azi.
Poate că eram la fel de frumoasă şi ieri. Doar că mi-a lipsit stima de sine.
Mă duc să fac un duş.
- Grăbeşte-te şi te duc eu la şcoală. - Nu, mersi.
Ce eşti aşa fermecătoare de dimineaţă ?
Am avut parte de o vizită enervantă de la zâna trezirii din Stars Hollow.
- Unde mi-e cravata ? - În sertarul tău.
- Mă uit în sertar. - Verifică în sufragerie.
De ce ar fi în sufragerie ?
Pentru că a văzut şerveţelul de pe măsuţa de cafea.
Îmi pare rău, nu am vrut ca tu să afli în felul ăsta.
Nu o lua personal, dar ieşi afară.
Bine, eşti morocănoasă.
Ştii care e leacul pentru oamenii morocănoşi ?
O excursie fabuloasă la mall.
Ce zici ? Poţi să laşi baltă şcoală şi să vi cu mine.
Facem cumpărături, mergem la filme, poate vorbim un pic.
- Nu, mulţumesc. - Haide, te poate face să te simţi mai bine.
Mă simt bine şi nu vreau să fac cumpărături.
Ştiu că ai fost nefericită cu Dean, dar trebuie să încerci să treci peste asta.
O să întârzii la şcoală.
Bine. Atunci ne întâlnim în oraş în jur de ora 4:00.
Vom lua nişte mâncare indiană şi ne vom strica cina.
- Mi-e indiferent. - Hei, îmi place entuziasmul.
Up With People ştiu de tine ?
Luke's. Da, o clipă.
Da, bine, cheeseburger, cartofi prăjiţi...
shake de vanilie, cola. Da, avem salată.
O salată cu brânză albastră, una cu ranch. Am înţeles. 20 de minute.
Ce naiba e asta ?
Rezultatul excursiei mele de cumpărături, finalizata în două ore.
- Imposibil. - Sunt o savantă.
- Totul e returnabil ? - Da, acum stai jos şi relaxeza-te.
- Am să-ţi arăt ce am luat. - Poţi să-mi dai cardul înapoi ?
Bine.
- Pare obosit. - Unde e Rachel ?
- E afară, face nişte livrări. - Bine.
Săptămâna trecută vorbeam despre Meryl Streep şi de treabă cu accentul.
Rachel a zis că i-a plăcut Out of Africa, dar nu a citit cartea, îţi aminteşti ?
- Nu. - Bine, şi eu spuneam:
' Eşti nebun ? Isak Dinesen e uimitoare. O iubesc'...
ceea ce e o prostie 'pentru că nu i-am citit cartea niciodată.
Dar Rory mi-a spus că e uimitoare. Aşa că m-am simţit destul de sigură pe recomandarea mea:
- Out of Africa. - I-ai cumpărat o carte ?
Nu, tu i-ai cumpărat o carte, ca să fie pusă în nou-noutul ei...
- Geanta de cameea foto. - Are o geantă de cameră foto.
- E nilon. - Şi ?
Asta e de piele. Piele frumoasă. Atinge-o. Miroase-o.
Nu o să miros geanta aia.
Nu o mirosi. Dar crede-mă, îi va plăcea.
Vechea ei sacoşa se destrama, aşa că vroia să-şi ia una nouă.
Acum ai învins-o cu asta.
- Şi e practică. - Şi drăguţă.
- Pare corect. - Îţi place ?
- Da, mersi. - Bine.
- Ce-i cu toate astea ? - Ei bine, Luke...
- Sincronizarea e un lucru frumos. - Este ?
Este. Şi eram la mall şi deja am găsit cadourile poentru Rachel.
Am luat doi covrigi cu zahăr şi scorţişoară.
Eram deranjată de zahăr şi încântat de achiziţii.
Am dat o tură victorioasă prin magazinul Bloomingdale's...
şi s-a întâmplat să fie nişte reduceri senzaţionale la raionul de bărbaţi.
Adică, marfa superbă. Uită-te la astea.
40% reducere ! Am luat trei culori diferite.
- Pentru cine ? - Pentru tine.
- Pentru mine ? - Da.
Apoi, bineînţeles, pantalonii frumoşi, atât de moi.
Nu ştiu ce fel de fabrică e asta, dar vreau să-i am copilul.
- Stai o clipă. - Şi, am luat cureaua asta fabuloasă...
să se asorteze cu puloverul şi pantalonii. Simplu. Neagră.
- Dar uită-te la cataramă. - N-am nevoie de curea.
- Excelenta cataramă. 60% reducere. Îţi vine să crezi ? - Nu prea. Uite...
Şi am mai luat câteva bluze...
dacă nu aveai vreuna drăguţă să se asorteze cu costumul.
Ce costum ?
- Acesta ! - Nu a observat nimeni de la mall...
că treceai printr-un episod psihotic ?
Costumul ăsta, 175% reducere.
Nu trebuia să faci cumpărături pentru mine.
Credeam că vrei să porţi ceva nou când o scoţi pe Rachel în oraş.
Îţi mulţumesc, dar du-le înapoi.
- Doar probează-le. - Nici gând.
- S-ar putea să-ţi placă cum arăţi. - Mă simt bine cu hainele mele.
Bine, vrei să vezi puloverul ? A avut 170,000% reducere.
- De unde nevoia subită să mă îmbraci ? - Am crezut că ai putea să arăţi drăguţ.
- Şi cum aveau 600,000% reducere... - Nu.
Haide, Luke ! Doar probează ceva.
- Ce zici de puloverul ăsta ? - Nu.
- Dar de pantaloni ? Pantaloni drăguţi ! - Nu probez nimic.
Imaginea de pădurar nu va dispărea. Nu ar fi frumos să nu fi îmbrăcat...
ca un extra din Şapte Mirese pentru Şapte Fraţi ?
- Du-le înapoi. - Haide, doar jacheta.
Doar o dată, fi prea sexy pentru cămaşa ta şi fă dansul pe podiumul de defilare.
Pleacă de lângă mine, pacienta ţicnită !
Dacă îi citim lucrarea în ordine, îi putem vedea progresul...
dă la o naraţiune de o simplitate clară la una de o complexitate bogată.
Acum, asta nu e temă de casă. Dar vă îndemn cu putere..
dacă nu aţi citit încă Arta Ficţiunii, citiţi-o.
Este un manifest deosebit ce conţine adevăruri de bază...
care se aplică ficţiunii în orice formă.
În regulă. Deci, Henry James, omul momentului.
Alegeţi-vă cartea, citiţi-o cu atenţie.
Un referat complet pe catedră mea de azi într-o săptămână. Întrebări ?
Domnişoara Gilmore, întrebări ?
- Domnişoara Gilmore ? - Da ?
- Ai auzit tema ? - Nu, îmi cer scuze.
Henry James. Alegeţi-vă romanul.
Un referat pe catedră mea într-o săptămână. Ai înţeles ?
- Da, am înţeles. - Ne vedem mâine.
Nu ţi-ai luat nici măcar o notiţă.
Rezonezi cu osmoza teoriei de a învăţa ?
- Ce-ţi pasă ţie ? - Nu-mi pasă. Doar făceam o observaţie.
Minunat. Vom contrui o cupolă peste tine şi îţi vom îndesa un telescop în cap.
- Pot să vorbesc cu tine un minut ? - Da.
- La revedere. - Pa !
O să lucrez la cupola.
- Deci ce mai faci ? - Bine.
Păreai un pic distrasă azi.
Nu am dormit bine noaptea trecută.
Pari să fi distrasă de ceva vreme.
- Notele mele sunt bune. - Nu sunt îngrijorat de note.
Sunt îngrijorat în privinţa ta.
Uite, Rory, ştiu că ai trecut printr-o perioadă mai dificilă în ultimul timp...
şi doar vreau să ştiu, dacă vrei să vorbeşti, sunt aici.
- Perioada dificilă ? - Despărţirile sunt foarte grele.
Toţi am trecut prin asta.
- De unde ştii despre asta ? - Mama ta mi-a spus.
- Ce a făcut ? - Te rog, nu fi supărată pe ea.
S-a ivit în una din conversaţiile noastre. Ea e foarte îngrijorată, frustrată...
- Ai vorbit cu mama mea ? - Da.
- De când ? - De vreo trei săptămâni, cred.
- Vă întâlniţi ? - Nu, nu chiar.
Adică, vorbeam despre o posibilă ieşire la cină week-end-ul ăsta...
Nu ştiai nimic despre asta, nu-i aşa ?
Atunci expresia de pe faţa ta are sens acum.
Îmi pare rău. Nu am vrut să afli în felul ăsta.
E în regulă. Nu vă faceţi griji.
- Sunt sigur că urma să îţi spună în curând. - Şi eu sunt sigură.
Bine. Deci...
- Autobuzul. - Poftim ?
- Dacă nu plec, o să-l pierd. - Du-te.
- Mersi pentru discuţie. - Oricând.
- Haide ! - Te urăsc foarte tare.
Păstrează vorbele dulci pentru Rachel. Vino încoace !
Scuzaţi-mă domnule, l-aţi văzut cumva pe Luke ?
- Foarte haios. - Doamne, Luke, tu eşti ?
Mă simt ridicol.
Asta pentru că nu ţi-ai pus cureaua. Uite.
- Ce faci ? - Se cheamă accesorizare.
- Pot să-mi pun cureaua şi singur, mersi. - Bine, scuză-mă.
- Ce ? - Eu doar...
Am nişte gusturi excepţionale, atâta tot.
- Întoarce-te. - Ce ?
Vreau să am asigur că se potriveşte totul. Întoarce-te.
Fabio, am nevoie de ketchup.
- Poţi să-i duci tipului ăluia nişte ketchup ? - De ce eu ?
Dacă vărs ceva pe astea, nu voi mai putea să le returnez.
- Nu returnezi hainele astea. - Ba da.
Încearcă costumul din nou.
- L-am probat de două ori. - Vreau să-l văd cu cămaşa neagră.
N-am să port un costum negru cu o bluză neagră.
- Regis poarta. - Bine, m-ai făcut de data asta.
Măcar încearcă jacheta iară.
Aşa îţi plac ţie bărbaţii, toţi GQ-iti ?
Nu GQ-iti. Doar îmbrăcaţi mai puţin casual.
- Şi nu-ţi place casual. - Îmi place casual cu gust.
- Doar că nu pe mine. - Nu, doar că aduce diversitate.
Nu e 'hai să facem un nou Luke'. E 'hai să vedem o nouă latură a celui vechi'.
Ai sărit o gaură. Vino aici.
Ce faci ?
- Bună. - Bună.
- Asta nu e ceea ce pare. - Părea că îl îmbrăcai.
- Atunci asta e exact ce pare. - Erau reduceri la Bloomingdale's...
- 6 miliarde la sută reducere. - Cum poţi să ratezi o astfel de şansă ?
O să mă schimb acum.
Bine. Mă duc să o iau pe Rory şi doar bucură-te de haine.
- Aşa o să fac. - Da, bine. Ne vedem mai târziu, Rachel.
- Pa. - Pa.
- Mă duc să mă schimb. - Bine.
- Bună. - Bună.
M-am gândit că ai vrea nişte cafea, din moment ce tot timpul vrei.
Mersi.
Treaba asta pare cam jenantă.
Sun fată mare, Lane. Nu am nevoie să mă protejezi de anumite lucruri.
Nu vreau să te fac mai tristă decât eşti.
Cum mă făcea mai tristă faptul că îmi spuneai că partenerul tău de studiu era Dean ?
Nu vreau să amintesc de numele lui în jurul tău.
- Asta-i o nebunie. - Ţi-ai văzut faţa...
- Când am adus vorba de Dean ? - Fata mea e în regulă.
Ba nu e. Fata ta e departe de a fi bine.
- O să trec peste asta. - Încă nu ai trecut peste.
Poate că aş trece peste mai repede dacă nu ar preocupa pe toată lumea...
să mă protejeze de toate lucrurile urâte şi înfricoşătoare din lume.
- Bine, nu o să te mai protejez de acum încolo. - Minunat. Mă bucur să o aud.
Data viitoare când mergem pe stradă şi eşti pe punctul de a păşi în faţa maşinii...
- Am să-ţi fac un vânt. - Exact despre asta vorbesc.
În spiritul de a nu te proteja...
Urma să-ţi spun că nu puteam învăţa pentru că am avut o oră de religie.
Dar nu era adevărat. Trebuia să mă întâlnesc cu Dean.
- Mersi pentru sinceritate. - Va trebui să-l mai văd în continuare...
- Pentru că lucrarea este Luni. - Nu îmi pasă.
Ne vedem când o să ne vedem.
- Bine ! - Bine.
Pa.
- Unde merge Lane ? - Departe.
Bun, ai fost în dispoziţia asta timp de vreo săptămână...
şi cât îmi plac suişurile şi coborâşurile maternităţii...
tre să spun, că m-am săturat de Goofus şi îmi vreau pe Gallant înapoi.
Nu poţi spune o propoziţie normală, nu-i aşa ? Doar 'hei, hai să vorbim' e prea plicticos pentru tine.
- Hei, hai să vorbim. - Despre ce ?
Stai, ştiu. Ce spui despre Dl. Medina ?
- Ce ? - Am auzit că v-aţi împăcat din nou.
Ai vorbit cu Max ?
M-a ţinut după ore să vorbim despre despărţirea mea.
Nu ne dăm întâlnire. Am vorbit şi acum ne-am decis să începem să ieşim.
De ce nu mi-ai spus că vorbeaţi ?
Pentru că era prea că treaba cu Todd şi Nevena Cutler.
- Ce ? - Când eram în liceu...
am avut un prieten, Todd şi nu mai ştiu cum. Nu era un suflet pereche.
Dar eram înnebunită după el şi el m-am părăsit.
Am fost distrusă complet şi doar stăteam întinsă şi plângeam...
şi ascultăm Air Supply. Un punct foarte scăzut în viaţa mea.
Două zile mai târziu, prietena mea cea mai bună, Nevena Cutler...
s-a împăcat cu prietenul ei, Randy şi nu mai ştiu cum...
care o părăsise cu câteva zile înainte ca Todd să mă părăsească pe mine.
Şi era atât de fericită şi triumfătoare...
şi tot vorbea cât de minunat era să îşi aibă prietenul înapoi...
- Şi asta m-a făcut să mă simt oribil. - Sfârşit. Hai să mergem.
Uite, nu vroiam să fiu Nevena Cutler, ai înţeles ?
Erai atât de nefericită din cauza lui Dean. Ce era să fac ?
Să spun, 'Imi pare rău de tine şi Dean. Dar m-am împăcat cu Max şi suntem fericiţi.'
- Asta ar fi fost bine ? - Ar fi fost minunat.
Urma să îţi spun, bine ?
Am vrut doar să-ţi las nişte spaţiu şi o şansă să ieşi la aer.
Vroiam să te protejez. Asta-i tot.
Nu contează dacă îmi spui sau nu de Max. Oricum o să vă despărţiţi din nou.
- Scuză-mă. - Asta faci cel mai bine.
Opreşte-te aici.
O să te desparţi, plângi, te împaci, te desparţi.
- Chiar nu contează. Aş prefera să nu ţin socoteala.
Spune-mi doar când ajungi la ultima mişcare.
Asta e un lucru prea lipsit de respect de spus chiar şi pentru universul alternativ a lui Rory.
- Aş vrea nişte scuze. - Bine, îmi cer scuze. Hai să mergem acasă.
Da. Să mergem acasă şi mai încearcă scuzele alea încă o dată.
- Ce fac ? - Ne trebuie becuri.
- Suntem în regulă. - Suntem în întuneric. Durează un minut.
- Presupun că nu vei intra. - E miercuri ?
- Nu. - Atunci nu pot, nu-i aşa ?
Ce treabă are deaface miercurea cu asta.
Nimic. Ne vedem acasă.
Rory, m-am întors pentru runda a doua.
Am luat nişte Silly Strâng în caz că lucrurile devin urâte.
Unde eşti ?
Răspunde, te rog.
Asta e a patra adunare ridicolă la care m-ai târât săptămâna asta.
Sunt preşedinta consiliului. Trebuie să fiu acolo.
Salvarea panselelor Bowringenee. Cine a auzit de un astfel de lucru ?
Este o floare rară care dispare de pe faţa pământului asta.
Cui îi pasă ?
Ca preşedinte a Asociaţiei de Horticultura, trebuie să-mi pese.
Ultimul lucru care îmi trebuie e să stau 4 ore şi să fiu plictisit peste măsură...
de aceiaşi oameni de care voi fi plictisit mâine la strângerea de fonduri a simfoniei.
Trebuie să-ţi luăm costumul de la curăţătorie mâine.
Nu, o să fiu mort mâine.
Plănuiesc să mă arunc de pe acoperiş deseară...
exact în mijlocul discursului de deschidere a lui Pitty Salenger.
Pitty e un prietena dragă şi te vei purta frumos cu ea.
Este o alcoolică. Am să-mi aduc ziarul.
Nu vei face un asemenea lucru, Richard. Mă auzi ?
- Rory. - Bună, bunico.
- E totul în regulă ? - Totul e în regulă.
- Richard, plăteşte taxiul. - Taxiu ? Cine a luat un taxiu ?
- Rory a luat. - Ce cauta Rory aici ?
- Bună, Rory. - Bună.
Nu ştiu ce cauta aici. Plăteşte omul şi vom afla.
De dragul lui Pete.
Vino înăuntru.
Acum, spune-mi, ce se întâmplă ?
Am avut o ceartă cu mama.
- Ai avut o ceartă cu maică-ta ? - Nu am mai suportat.
- Trebuia să plec de acolo. - Să pleci din casa ta ?
Să plec din casa aia, oraşul ăla, totul. Trebuia să plec.
A cerut 5$ în plus doar pentru că a aşteptat.
Mă simt de parcă sunt iarăşi în Praga.
- Vrei un cocktail. - Nu, mersi.
- Richard ! - Scuze.
- Sunt un pic confuz. - Sunteţi amândoi aranjaţi.
Voi ieşeaţi în oraş. Îmi pare foarte rău.
- Te rog, să nu-ţi fie. - Nu contează, Rory.
Scuze. Vă rog să mergeţi. Nu vroiam să vă stric seara.
- Nu am gândit. Trebuia să sun. - Calmează-te, în momentul ăsta.
Nu trebuie să suni înainte să vi aici. Eşti binevenită oricând.
În seara asta în special.
- Vrei să vorbeşti despre ce s-a întâmplat ? - Emily, n-o forţa.
- Nu sunt curioasă. - Fata evident că are nevoie de linişte.
- De unde ştii tu asta ? - Îmi dau seama.
Eşti un cititor de minţi acum. Ce frumos.
Îţi vom lua un turban şi o gheretă lângă gară.
E în regulă dacă stau aici în noaptea asta.
- Bineînţeles. - Poţi sta cât timp vrei tu.
- Mulţumesc. - Vrei să iei cina ?
Pot să o pun pe Rosa să-ţi gătească ceva.
- Nu, aş vrea doar să merg în pat dacă se poate. - Desigur. Cum vrei tu.
Camera ta este gata. Sunt pijamale şi o periuţă nouă de dinţi în baie.
E roz, cu sclipici.
- M-am gândit că îţi va plăcea. - Mulţumesc.
- Noapte bună, bunicule. - Noapte bună, Rory.
Totul va fi bine. Richard, spune ceva încurajator.
Rory, îmi pare rău că eşti supărată...
car aplaud sincronizarea.
Ne vedem mâine.
Emily, despre ce vorba ?
A avut o ceartă cu Lorelai.
Şi a venit aici.
Dna. Kim, sunt Lorelai. Lane e acolo ?
Ştiţi unde este ?
Asta-i incredibil. Tot timpul ştii unde este.
Singura dată când am nevoie să fiţi doamna gardian de închisoare nebun...
sunteţi, 'Buna, omule, cum zici tu.'
Ştiţi ceva. Nu voi fi capabilă să vă explic asta spre satisfacţia dvs.
Puteţi să îi spuneţi lui Lane să mă sune când se întoarce. O caut pe Rory.
Nu, nu ştiu unde este. Nu mă luaţi cu 'ha' pe mine.
Nici dvs. nu ştiţi unde este Lane.
Nimic ?
Patty nu a văzut-o, dar a lucrat toată ziua.
Nu e la bibliotecă şi nici la Luke's.
Unde este ? De ce nu a lăsat un bilet ?
- La naiba ! - Dragă, calmează-te.
Dar Rory nu pleacă de capul ei. Ştie că mă face să o iau razna.
Ştie că mă va face să mă îngrijorez. Trec graniţa înspre panică acum.
Nu, n-o trece. Întoarce-te înapoi.
- Ai găsit-o ? - Nu, nimic. Nimeni nu a văzut-o.
Bine.
- Dar fostul ei prieten ? - Dean.
Sunt pe drum.
O sugestie bună. Primeşti puncte de criză.
- Max, intru în panică. - Va fi bine.
Sookie e aici, eu sunt aici. O vom găsi.
Rory ?
Vreau doar să ştii că Rory e aici cu noi.
- Ce ? - A ajuns acum câteva minute.
- E acolo ? E bine ? - E în regulă.
A vrut să-şi petreacă noaptea aici.
Bun, e acolo cu tine. Şi cum a ajuns acolo ?
- A luat un taxiu. - Lasă-mă să vorbesc cu ea.
Pare foarte supărată. A zis că aţi avut o ceartă.
- Am avut o neînţelegere. - E a spus ceartă.
Vrei să o pui la telefon, te rog ?
Cred că trebuie să-i dai timp să se adune gândurile.
Îţi mulţumesc pentru intrare. Pot să vorbesc cu fiica mea, te rog ?
- A plecat în camera ei, Lorelai. - Camera ei e aici.
Mamă, stau aici şi mă uit la camera ei şi ea nu e aici.
Lorelai, nu am venit în casa ta şi ţi-am răpit copilul.
A fugit de tine şi a venit aici. E obosită şi e supărată.
Cred că trebuie să o lăsăm să doarmă...
şi dimineaţă putem dezbate cum e mai bine să controlăm situaţia.
Poate puţin timp departe una de alta vă va face bine amândurora.
Am să o iau dimineaţa.
Are şcoală mâine şi şcoala ei e la 10 minute de aici.
Am să o iau după şcoală.
De ce nu suni mâine după ce se întoarce de la şcoală ?
Asigură-te că vrea să meargă. Nu ai vrea să o târăşti înapoi acasă...
- Doar ca să o vezi cum sare iară în taxiu. - Vorbim mâine.
Noapte bună, Lorelai.
Deci ?
- E cu părinţii mei în Hartford. - Bine.
- Bine ? - Rău ?
- Rău. Foarte rău. - E în siguranţă.
E cu mama mea. Nimeni nu e în siguranţă cu mama mea.
- Are nevoie de nişte spaţiu. - Nu, casa aia nu e în siguranţă.
E la fel că The Amityville Horror fără toate momentele bune.
- Dacă e aşa rău, ar trebui să o aduci. - Nu, ea a vrut să plece de lângă mine.
Vrea să fie singură.
Hai să-i lăsăm propriul ei spaţiu.
Eşti bine ?
Nu pot să cred că m-a lăsat ca să meargă acolo.
Obişnuiam să ne rezolvăm disputele tot timpul.
Din ce cauză v-aţi certat ?
- Din cauza ta ? - A mea ?
A început cu tine şi de faptul că nu i-am spus că începusem să vorbim...
dar asta a fost doar o parte pentru că a fost într-o stare aşa proastă...
cu toată treaba asat cu Dean. Mă gândesc că trebuia să se întâmple.
Mi-aş fi dorit totuşi să nu plece.
Se va întoarce şi voi două vă veţi rezolva treburile.
- Eşti bun la treabă cu consolatul. - Mulţumesc.
- Vrei nişte cafea ? - Desigur.
- Pot să îţi pun o întrebare ? - Cred că ţi-ai câştigat dreptul.
De ce nu i-ai spus lui Rory despre noi ?
Era aşa de supărată din cauza lui Dean...
Nu am crezut că era cel mai bun moment să-i dau veştile mele fericite.
Bine. Dar ai spus altor persoane ?
- Care altor persoane ? - Nu ştiu, prieteni, Sookie ?
Nu, de fapt, nu le-am spus.
Vreun motiv anume ?
Nu s-a ivit momentul.
- Nu s-a ivit ? - Nu.
Nu eviţi discuţia despre acest lucru, nu-i aşa ?
Nu, Max, haide.
- Îmi pare un pic ciudat. - De ce e ciudat ?
Vorbim de cel puţin două săptămâni.
Credeam că la un anumit moment s-ar fi ivit subiectul.
Nu le spui oamenilor aşa dintr-o dată, "Max şi cu mine vorbim din nou."
Aşteptam doar că subiectul să apară firesc.
Nu ştiu cum, dar la mine, s-a ivit firesc de trei ori în două zile.
Eşti evident o persoană mai deschisă decât mine.
Dacă e vreun motiv pentru care nu vrei ca oamenii să ştie...
- Atunci trebuie să vorbim despre asta. - Nu e niciun motiv.
- Eşti sigură ? - Da.
- Bine. - Mă crezi ?
Dacă tu spui că nu e niciun motiv atunci nu e niciun motiv.
- Aşa ai spus. - Aşa am vrut.
- Bine. - De acord.
În regulă.
Ar trebui să o anunţ pe Sookie că Rory e în regulă.
E o idee bună.
- Bună dimineaţa. - Rory, bună dimineaţa.
Bunico, ai vreo idee unde ar putea să fie fusta mea ?
I-am dat-o Rosei să o calce. Stai jos. Mănâncă ceva.
Fusta ta va fi gata până vei termina de mâncat.
Acum, avem ouă, fructe, pâine...
- Clătite şi plăcinte. - Orice e în regulă.
- Ce mănânci de obicei. - Adesea iau câte o tartă.
Sună delicios. Am să o pun pe Rosa să-ţi împacheteze una.
- Nu, ouăle sunt în regulă. - Mă duc să-i spun.
Bunicule, ce e nou în lume azi ?
Ca de obicei, o să fie iadul într-un coş de mână.
E bine să ai ceva pe care te poţi baza tot timpul.
Este.
- Vrei o parte din ziar ? - Te rog.
- Ouăle vor veni imediat. - Mulţumesc.
- Şi, ai dormit bine ? - Patul a fost foarte comfortabil.
Dar nu ai dormit bine ?
- Nu, am dormit, doar că... - Am vorbit cu mama ta seara trecută.
I-am spus că vei sta aici. A spus că vă suna dupa-amiza asta.
Era supărată ?
Era îngrijorată.
Iei prânzul la şcoală sau ţi-l aduci de acasă ?
Pentru că Rosa a făcut un picior de miel fabulos.
- Pun pariu că ar ieşi un sandwich minunat. - Crede-o pe asta. E bun.
- Şi cere o felie de ştrudel. - Bine.
- Cer o felie de ştrudel. - Bine.
Ce se întâmplă pe la şcoală azi ?
- Am un test la spaniolă. - Eşti pregătită ?
Da. Îmi place spaniola.
Pe de altă parte, biologia...
Încă aştept ziua...
când cunoştinţele mele despre funcţionarea sistemului intestinal al broaştei...
poate fi aplicată în lucrul meu cu industria de asigurări.
Poate dacă ai asigura broasca.
Mulţumesc.
- Arată minunat. - Bine.
- Mulţumesc din nou că m-aţi lăsat să stau. - E bine să te avem aici.
L-ai făcut pe bunicu să-şi lase ziarul la micul dejun. E o premieră.
- Şi tu acum, Emily. - Păi, aşa e.
Doamne, ce s-a întâmplat cu tine ?
- Un ce-mai-faci fericit şi ţie asemenea. - Scuze. Arăţi rău.
- Nu prea am dormit azi-noapte. - De ce nu ?
- Rory şi cu mine ne-am certat şi ea a fugit. - Ce ? Unde ? Ai...
E bine. E la maică-mea.
Doamne ! Spune asta cu prima parte. Poţi speria de moarte o persoană.
Scuze. Ştii, m-am urcat în maşina de trei ori să merg să o iau.
Am condus jumătate de drum şi m-am întors.
Efectiv am rămas fără benzină conducând încolo şi încoace.
- Se va linişti şi va veni acasă. - Ştiu.
Despărţirea de Dean a fost grea pentru ea.
Urăsc că ea trece prin asta. E un copil aşa de bun.
E atât de drăguţă cu toată lumea, îi pasă de toată lumea...
şi păşeşte prin durerea asta incredibilă.
Nu e nimic ce aş putea face.
Nu vrea să vorbească cu mine sau să-mi spună ce s-a întâmplat.
Îţi spun eu ce s-a întâmplat. Dean e un ticălos...
şi a lăsat-o să vadă asta. - Mi-aş dori să-i smulg capul.
- Te ajut. - L-am avertizat când l-am văzut prima oară...
dacă o face să sufere... Poate aş putea să îi zgârii maşina.
Sau mai bine, să îi zgârii maşina lui Taylor şi să spui că Dean a făcut-o.
- Asta ar fi bine. - Îi zgârii maşina lui Taylor şi spui că Dean a făcut-o.
Deasemenea spune-i că Dean face mizerie şi îşi plimbă câinele fără lesă.
- Îl va alunga din oraş. - Bine.
Ei bine, trebuie să plec. Rory probabil a ieşit de la şcoală...
şi vreau să fiu acasă în caz că se decide să sune.
- Cafeaua e din partea casei. - Mersi.
- Asta e cureaua ce ţi-am cumpărat-o ? - Da, cea veche s-a rupt.
Noroc de tine că ai avut o rezervă.
Va fi acasă în curând.
- Ai un minut ? - De fapt...
Vreau doar să-ţi spun că eu cred că eşti un gunoi.
Grozav, mersi.
Vei fi foarte presat să găseşti altă fată aşa fantastică că Rory. Ştii asta ?
E frumoasă şi deşteaptă şi nu merită să fie tratată în felul ăsta de tine.
- Trata în ce fel ? - Credeam că eşti un băiat bun.
Credem că o vei face fericită.
Am fost o idioată să cred că tu ai fost o alegere bună.
Dar m-am înşelat şi urăsc să greşesc.
M-am săturat până peste cap ca toată lumea să arunce vina pe mine.
Adică, tu şi oraşul ăsta stupid să se uite la mine ca la un criminal.
Îi spun, 'Te iubesc' şi ea doar stă acolo, şi eu sunt ticalosu ? Eu sunt băiatu rău ?
- Ce ? - Ştii ceva ? Crezi ce vrei tu.
Nu-mi pasă. Doar lasă-mă în pace.
- Ea unde e ? - Credeam că o să suni.
Mamă, unde e ?
N-am avut timp să mă pregătesc pentru asta.
- Mamă, unde e ? - Sus în camera ei.
S-a întors de la şcoală, dar s-a dus direct sus.
Nu a vrut o gustare, dar am pus-o pe Rosa să-i facă una.
Nu am verificat dacă a mâncat-o.
A servit un mic dejun decent dimineaţa, dar părea obosită.
Când m-am dus în camera ei cutia cu aspirină era goală.
Şi am crezut că are o durere de cap. Nu ştiu dacă a fost seara trecută...
Scuzaţi-mă, Dna Cosell, apreciez vorbăria...
dar vreau să vorbesc cu fata mea acum.
- Nu vrei să vin cu ţine înăuntru ? - Mai mult decât orice.
- Încearcă să fi drăguţă. - Mersi pentru sfat.
- Hei. - Mamă.
Bine, deci, credeam când ai zis, 'Ne vedem acasa'...
te-ai referit la casa noastră. Greşeala mea. - Îmi pare foarte rău.
E în regulă.
- Toate lucrurile astea... - Ştiu.
- Şi apoi... - Nu e mare lucru.
- Şi sunt aşa de... - Ştiu, ştiu.
Ultima dată când te-am văzut, te îndreptai spre casă. Vrei să umpli spaţiile lipsa ?
Nu ştiu. Am cedat...
şi m-am săturat de toate. Vroiam să plec oriunde.
Şi ai ales iadul ?
- A fost primul loc ce mi-a venit în minte. - Respect asta.
Nevoia de fugă e un sentiment cu care sunt foarte familiarizată.
Dar trebuie să fim capabile să dicutam, întotdeauna.
Nu contează cât de nervoase sau supărate suntem una pe cealaltă...
lucrul nostru special funcţionează doar dacă suntem de acord cu asta, ai înţeles ?
- Am înţeles. - Bine.
Rory, spune-mi ce s-a întâmplat cu tine şi Dean.
- Nu vreau să vorbesc despre asta. - Eu vreau.
- De ce ? - Pentru că am avut o mică discuţie cu el azi.
Cum ? De ce ?
Pentru că eram supărată şi dispusă să scot nişte ţipete.
- Nu ai făcut-o ? - Ba da.
- Nu. - El era acolo, împachetând prăjituri...
şi eu strigam la el despre ce copil bun eşti tu...
şi cum e un fraier că te-a părăsit şi el a zis că ţi-a spus că te iubeşte.
- Şi am început să mă simt un pic prost. - Chiar mi-a spus.
- Şi tu nu ai zis nimic ? - Nu.
- Trebuie să fi fost dureros pentru el. - Părea aşa de rănit.
Nu ştiam ce să fac. Nu am vrut să-l rănesc.
- M-am speriat şi am stat acolo. - Înţeleg.
Ştii, încă mai învăţ lucrurile astea şi eu. Şi cum încă mai învăţ...
Cred că nu m-am gândit destul la ce ar trebui să te învăţ pe tine.
Despre ce vorbeşti ?
Vorbesc de propriile mele abilităţi de lipsa de angajament.
Vreau să zic, uite, îmi place că ai ochii mei şi dependenta mea de cafea...
şi gusturile mele în muzică şi filme.
Dar când vine vorba de iubire şi relaţii...
nu vreau neapărat să fi ca mine.
Şi urăsc să cred că am crescut un copil care nu poate spune 'Te iubesc'.
- Mamă. - Nu vorbesc neapărat de Dean.
Mă refer, în general în viaţă. De exemplu, să zicem că te întâlneşti cu Taylor Hanson.
- De ce mă întâlnesc cu Taylor Hanson ? - E un scenariu ipotetic. Acceptă-l.
Şi tu şi Taylor vă vedeţi regulat.
- Cum l-am întâlnit pe Taylor Hanson ? - Ai mers la concertul lui.
Ai mers în culise. Privirile voastre s-au încrucişat şi acum vă vedeţi unul cu altul.
- Hansonii mai sunt inpreuna ? - Sunt noii Bee Gees.
De ce nu m-ai opri să mă duc la un concert Hanson ?
- Cineva încearcă să demonstreze ceva aici. - Scuze. Spune.
Deci tu şi Taylor vă daţi întâlnire de o vreme şi lucrurile sunt frumoase...
şi tu eşti fericită.
Simţi toate lucrurile alea nebuneşti pe care oamenii le simt când sunt îndrăgostiţi.
Vreau să fi capabilă să îi spui: 'Taylor, te iubesc.'
Putem să alegem un alt scenariu pentru că asta e ca o mustrare ?
Vreau să spun că e greu să fi îndrăgostit. Atâta lucru ştiu şi eu.
Dar e deasemenea frumos şi special. Şi dacă nu o poţi spune sau exprima...
atunci nu veai putea fi capabilă să o trăieşti.
Vreau ca tu să trăieşti tot ce e minunat pentru că tu eşti minunată.
- Mă asculţi ? - Da, te ascult.
Nu spun că trebuie să spui 'te iubesc' pentru orice lucru.
Trebuie să fie potrivit şi real...
şi trebuie să îţi ia mult de gândit.
Dar cândva, cu cineva, va fi cum trebuie.
Vreau să fi pregătită pentru momentul acela când se va întâmpla.
Eşti pregătită pentru momentul acela când se va întâmpla ?
Lucrez la asta.
Totuşi, ştiu ce rochie voi purta.
- Mulţumesc mult. - A fost plăcerea noastră.
- Cât vă datorez pentru taxiu ? - Nu-ţi fă griji pentru asta.
- Mulţumesc că ai împărţit ziarul cu mine. - Oricând.
- Mulţumesc, mama. - Bineînţeles. E şi nepoata noastră.
- Bine. Ne vedem mâine seară. - La ora 7:00.
- Serios, la 7:00, pentru că nu eram... - La revedere, Lorelai.
Se pare că suntem iarăşi doar noi doi.
Cred că da.
Aproape am fost tentată să văd dacă putea face o tartă.
Mic dejun gătit acasă, prânz făcut acasă.
Încerc să-mi amintesc de ce am plecat de acolo. O da, părinţii mei.
Fata, fata glumeaţă.
- Lasă-mă aici. - Bine.
- Ne vedem acasă. - Pardon ?
- Am să apar de data asta. - Pizza o să te aştepte.
Alo ?
Acum, încep cu A-urile şi primul e Richie Andrews.
Este, fie un văr de-al doilea din partea mamei...
fie tipul care a tencuit bucătăria.
În orice caz, cred că va fi încântat să audă de noi.
După ce îi sun pe toţi de aici...
am să răspândesc vestea şi la han.
M-am gândit să pun bileţele în fiecare cameră...
'Bine aţi venit la Hanul Independence. Max şi Lorelai sunt iar împreună.'
Pot să te văd după cină mâine seară ?
Nu ştiu. Am de dat multe telefoane. Internetul. Să o facem la nivel mondial.
- Noapte bună, Lorelai. - Noapte bună.
Hei, Ritchie ? Sunt Lorelai.
Subtitrare realizată de - CRILOGYX -
crilogyx3@yahoo.com