- Är du inte orolig? - Nej. Titta på bubblorna.
Han har jättebra lungkapacitet. Det är ett släktdrag.
- Han mår bra. - Nej!
Det är tre veckor sen han slutade skolan.
Han flyter och sjunker och kommer bara in för att äta flingor.
Han kanske vill bli Navy SEAL. Eller en säl.
Sluta. Jag är orolig. Han är säkert deprimerad.
- Vi får ta honom till en terapeut. - Terapi är för galningar.
RJ är ingen galning. Riggs går i terapi.
- Du har gått i terapi. - Det är en annan sak.
Det var en sovrumsrelaterad rubbning som numer är åtgärdad.
Du och jag ska köra RJ till en terapeut i dag-
- annars uppstår det en helt ny rubbning i sovrummet.
Martin!
Hjälp mig!
Mamma!
- Allvarligt?! - Vad är det?
Vilken tyst bil! Jag hörde inte att du kom.
Du spottade juice på mig och min bil. Vad är det med dig?
Jag har inget snabbt svar på det, men jag har en trasa.
Nej! Nu repade du den!
Parkeringsrutorna i stan är för små.
Jag bryr mig inte om p-rutor. Jag bryr mig om min bil.
- Lugn, jag kan polera upp det... - Idiot! Det där gjorde du med flit.
- Lacken är unik. - Det här skulle bota min baksmälla.
- Det är lika illa. - För en nolla!
Vart fan ska du ta vägen?
Vänta! Du ska betala för repan, rengöringen och min kostym!
Okej!
- Kolla! Jag är ju en idiot. - Lägg av!
Och en nolla!
- Vänta du! Vet du vem jag är? - Jag börjar ana det.
- Du borde sitta inspärrad! - Det stämmer nog.
Tack för att ni kom, dr Cahill. Er patient sitter i isoleringscell.
Det kan inte stämma. Vi hade manin under kontroll.
Ja, tills han körde knytnäven genom en ruta.
- Men han verkade inte suicidal. - Förutom att han satt på en anstalt.
Stanley?
Du mådde bra senast vi sågs. Vad har hänt?
Får jag...?
...ge dig en kram?
Ja, självklart.
- Vad gör du? - Förlåt.
Vad gör du? Vad gör du?!
Jag vill inte göra dig illa...
- Tänk efter nu. - Sluta prata!
- Ta fram ditt passerkort. Nu! - Ja, ja!
Ge mig det.
Kolla! Jag är ju en idiot. Och en nolla!
- Det är bara en skråma. - Det är det inte alls.
- Den hade ingen stötfångare. Den... - Herregud!
- Vad är det? - Jag stirrar redan ner i avgrunden.
Har du någon aning om vem du förstörde bilen för?
- Är han sotare? - Biträdande borgmästare.
- Biträdande borgmästare? Var i...? - I Los Angeles!
Telefonen har ringt hela förmiddagen. Jag mår illa!
Gaska upp dig. Vi har varit med om värre.
Jag trodde att du var mindre galen och mindre arg.
Jag visslade i morse när jag vaknade.
Så kan man inte leva. Då kan det bara gå utför.
Så där låter det när min bubbla brister.
Vi har ett krisläge.
- Är hon...? - Det vet vi snart.
Vi har hittat bilen under en viadukt. Kod 1-34.
- Jag har hittat något, Riggs! - Jag med!
Hej, doktorn! Hur är läget?
Försiktigt! Jag ska döda honom!
Någon har visst hunnit före.
Vi körde i 45 minuter innan han stannade för att ringa från en kiosk.
- Vet du vem han ringde? - Nej. Han skrek något om pengar.
Om vi vet vem han ringde så vet vi vem som dödade honom.
- Vad fan gör du? - Jag gör te.
- Hon har legat i en bagagelucka! - Jag vet. Te är lugnande.
Du borde prova.
- Det är helt fel. - Jag vet. Du ska få whiskey.
Nej, Stanley stal smycken ur tomma hus. Han var bara bipolär.
Det var därför han var på sjukhus. Jag trodde att jag hjälpte honom.
Drick lite te.
- Det är klart att du hjälpte honom. - Hur då?
Han lurade mig och iscensatte ett självmordsförsök.
Säg något till henne... Kom igen, muntra upp henne.
Du är ju jättebra på terapi. Se så långt jag har kommit.
Eller hur?
Nej!
Det finns inga ord för honom. Han skapar hopplöst kaos.
Vet du var jag befann mig nyss? På en kryssning på Fiji.
- Min första semester på 14 år. - Fiji ska visst vara fint.
- Riggs mådde ju bättre. - Det kanske vänder nu.
En dag är vi borta. Vad lämnar vi efter oss?
Vi lät en kriminalare förstöra landets tredje största polisstyrka.
- Han går väl till psykiatrikern? - Ofta.
- Jag vill prata med henne. - Det passar inte...
Det struntar jag i! Det här är obeprövad mark.
Jag har ett spår i...
- Han läser på läppar. - Varför ska jag då vara tyst?
Vi försöker komma på vad Avery och Gina pratar om.
Du vill veta om de pratar om dig, för allt handlar om dig.
Gina sa: "Men Murtaugh, då?"
Se? Jag brukar ha rätt.
"Murtaugh ska ju ha bra inflytande på Riggs."
Är det mitt fel? Den killen var redan nedbruten.
- Vem är den misstänkte? - Stanley hade bara en besökare.
- Ex-fången Carl Edwards. - Vad satt han för?
Han begick inbrott med Stanley. De blev osams och han hotade Stanley.
Riktigt polisarbete. Leta upp Carl Edwards.
"Finns det någon äldre som kan vara med Riggs?"
Avery: "Nej, Murtaugh är den äldsta vi har."
- Det kan inte stämma. Vem sa det? - Avery...
Läs på hans läppar igen. Det sa han inte.
- De har fel. - Jaså?
Har Avery, Gina och biträdande borgmästaren fel?
- Jag bryr mig inte. - Säg det, då.
Jag har en fråga. Det finns inget fel svar.
Sedan vi träffades, tycker du att jag är mer arg eller mindre arg?
Lika arg.
- Det fanns ju inget fel svar! - Jag ljög.
- Rog! Jag är ju mindre arg. - Mer arg i så fall.
Vet du vad? Tidigare hade jag blivit vansinnig!
Helt klart mycket argare.
Toppen. Vi blir aldrig skickade till ett smådjurszoo.
Vi hämtar Carl Edwards och går, så minimeras skadorna.
Jag ska visa dig hur jag är mindre arg.
- Aj, akta! - Förlåt.
Mindre arg...
Hej, allihop! Vi söker Carl Edwards.
- Vem är det som frågar? - De snälla killarna i blått.
- Eller... - Den här är svart!
- Jag är Carl Edwards. - Vi har några...
- Jag är Carl Edwards. - De ljuger. Jag är Carl Edwards.
- Nu fattar jag... - Hallå!
Jag är med Carl Edwards. Och jag är Carl Edwards.
Idiot!
Det var roligt, men vi söker den riktiga Carl Edwards.
- Vi har bara några frågor. - Säg bara att jag är mindre arg.
Varför kan du inte...?
Jag är Carl Edwards. Sätt upp det på min nota.
Kolla. Ser du vad som händer?
Jag är inte arg. Det är de som är arga.
Okej, du är mindre arg.
- Inte Carl Edwards... - Inte Carl Edwards.
Inte Carl Edwards.
Sa ni mitt namn?
- Vad har hänt? - Carl Edwards?
- Polisen. Det gäller Stanley Oliver. - Stan Oliver? Jag avskyr honom!
- Han blev mördad i går. - Menar du det? Underbart!
Jag har en fråga. Vi har precis träffats-
- men verkar det som om jag blir mindre arg eller mer arg?
Säg "mindre arg".
Så Stan lyckades bli skjuten? Med hur många kulor?
- En i huvudet. - Jag hade gett honom två eller fler.
- Var befann du dig vid halv tre igår? - Ingen fara. Jag har alibi.
Ingen fara, han har alibi.
Känner ni till tv-programmet "The Price is Right"?
Tittade du på det? Du måste hitta på något bättre.
Nej, mitt alibi är att jag var med i programmet.
- Ett riktigt bra alibi. - Ja.
- Kolla inspelningen. - Hur gick det då?
En klassisk uppsättning vardagsrumsmöbler.
Soffa, bäddsoffa, vilfåtölj, ottoman. Hur mycket?
- I läder? - Automatisk vilfunktion?
Konstläder, manuell vilfunktion, kuddar.
- 1 900... - En dollar.
- En dollar? - Vet du inte hur det går till?
- Du ger för mycket! - 2 200 dollar.
- Jag gav för mycket. - Och du för lite.
Jag fick en jetski som jag inte kan skatta för. Det är Stans fel.
- Varför det? - Vi gjorde en stöt ihop.
Inbrott i ett hus i Pasadena.
Jag skulle sälja smyckena, men Stan sa att han hade en ny hälare.
- Har hälaren något namn? - Nej.
Men jag kan satsa min jetski på att det var han som sköt Stan.
Jag är ju en idiot!
- Var det här i går? - Före jobbet.
Vi måste fatta ett beslut.
- Ett intyg? - Ja.
Om att Riggs är mentalt lämpad att fortsätta jobba som polis.
- Visar inte mina rapporter det? - Jo, i vanliga fall.
Men det är värre nu. Om ni skriver under, får Riggs vara kvar.
Då ansvarar ni för hans beteende.
Om ni inte skriver under så får han sluta.
Det verkar ju ganska enkelt.
Det här handlar om ert rykte.
Tänk efter och ge mig svaret i morgon.
Biträdande borgmästaren? Vad är det med dig?
- Vet inte. Du känner mig bäst. - Jag borde göra det, men nej.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Borde vi prata här?
Du kan undvika din skit lika enkelt här.
Säg det högre. Det var inte alla som hörde.
Du skulle se dig själv på klippet. Du är så jävla arg-
- och för rädd för att ta reda på varför.
- Alla är arga. - Men alla är inte patienter hos mig.
Goda nyheter. Vi hittade telefonkiosken och sen hälaren.
José Esparza.
- Du måste skämta! - Har du träffat Bailey?
José var också min patient och Stanleys rumskamrat.
- De håller det inom familjen. - Ingen känd adress.
- Senast han sågs... - Jag har hans nummer.
Vad nu? Du kan inte bara ringa. Så går inte polisarbete till.
Hej, José. Det är dr Cahill.
Jag vill bara höra hur du mår. Vi borde boka in en tid.
Ja, det blir bra. Jag kan komma till dig. Ses snart.
Så hon ringde honom och han gick med på att träffas?
Jag vet. Löjligt, va?
- Vi måste göra något fel. - Psykiatriker ska inte jobba i fält.
- Jag hör er. - Du är i mitt huvud.
Jag är inte helt grön.
- Fokusera nu. Han kommer. - Jag trivs bra i fält.
Ditt fält skiljer sig nog från mitt.
- Tog du hit polisen? - Jag har några frågor.
- Vart ska han ta vägen? - De galna klättrar alltid.
Du, José... Jag har bara några frågor.
- Titta på mig. - Backa!
Nej! Titta på mig, José.
- Har du pratat med Cahill? - Vad fan gör han?
- Det går inte att backa mer. - Han kommer att ramla ner.
- Riggs! Du skrämmer Cahill! - Stick härifrån!
Nej!
- Vad kan de prata om så länge? - Det han behöver prata om.
- Han sa något om "pappa". - Sluta nu och sätt dig!
Det handlar nog om när vi inte kastade boll-
- eller när jag tog hans mynt och skyllde på tandfen.
- Oj! Gick det bra? - Jag beundrar bara dörren.
- Hur är det, vännen? - Jag mår bra... Bättre.
- Han är en härlig grabb. - Ja, verkligen.
Då så, Roger. Trish. Er tur.
- Vi? - Ja.
Jag vill vara helt ärlig. RJ var vårt första barn.
Det är klart att vi begick misstag.
RJ bad mig att prata med er.
- Han kommer att bli bra. - Vilken lättnad!
Men han känner att ni är besvikna för att han har hoppat av skolan.
Nej då! Det är precis tvärtom.
RJ hörde dig säga till brevbäraren att han har en tropisk sjukdom.
- Du vet att Doug skvallrar. - Sa du att han är sjuk?
Hon tappade RJ på huvudet som bebis. Hon - inte jag.
Jag försökte fånga honom, men hon sa: "Låt honom vara."
- Vad vet vi, Scorsese? - Inga ovanliga droger i någon av dem.
- Båda toxproverna var helt rena. - Det kan inte stämma.
Cahill hade skrivit ut antidepressiva till Stanley.
Och José fick litium. Det borde finnas spår kvar.
Därför bad jag dig att komma. Men inte dig.
- Får jag inte bjuda på något? - Nej. Svaret är alltid nej.
En annan gång.
Nej! Låt bli min Jarlsberg. Den är inte till dig.
- Kan jag få ett fikon? - Ut.
- Bra, du är... - Har man sett.
- Whiskey? - Visst.
Skål. För att jag sviker alla mina patienter.
Eller för att jag har fått veta att Stan och José inte tog medicinen.
Ursäkta?
Inte en gnutta. Så det är inte ditt fel.
Då missade jag det också.
Jag trodde att jag hjälpte dem.
Jag trodde att jag hjälpte dig.
- Kom igen. Det ser inte så ut, men... - Nej, det gör det inte.
För du anstränger dig inte. Men det är mitt fel.
Jag når inte fram till dig.
Jag har nog gjort dig sämre.
Sluta nu... Jag blir bättre. Men ett litet steg i taget.
Jag önskar att det var sant.
Jag såg dig med José. Du trivs där uppe.
Några centimeter från döden. Så nära kanten.
Du är så arg!
En dag blir det din död.
Och då vet jag inte varför.
Ilskan har alltid funnits där.
Även när jag var barn.
Efter att mamma gick bort.
Det är... som en eld.
Ibland blir jag så het att jag vill hoppa ur skinnet.
Hej då, doktorn.
Sluta! Snälla, sluta vissla!
Är du säker? Jag kan ta en annan melodi.
Jag fattar inte hur jag kunde dricka så mycket.
- Vad är det där? - Det här botar baksmälla.
- Du sa något i går... - Jaha. Jag trodde att du sov.
Om José och Stanley och toxikologianalyserna.
Jaha. De visade ingenting.
De hoppade aldrig över medicinen.
Och kliniken och dr Samuels har rutiner för medicinering.
Vad kan medicinerna vara värda på gatan?
Det är tråkiga analysresultat, men inte förvånande.
Våra patienter hittar på nya sätt att undvika att ta medicin.
Det tror jag säkert.
- Kan vi talas vid? - Ingen fara, jag ska ändå gå.
Kan ni stanna kvar en stund till? Vi har lite pappersexercis kvar.
Jag har läst analysen. Allt annat kan ni skicka på mejl.
Det är för känsligt för det. Och jag vill gärna höra fler historier.
Han är korrupt. Han tjänar 47 000 dollar om året.
- Men han har ett utländskt konto. - Och en Ferrari. Rosso corsa.
- Jag måste faktiskt ge mig av. - Vi har just beställt lunch åt er.
- Vi ska äta dumplings. - De är jättegoda!
- Så han tar patienternas medicin? - Och byter ut den mot placebo.
Han säljer dem på gatan. 30 dollar, 2 om dagen, 55 patienter...
Han tjänar lätt... en miljon dollar om året.
- Kan Stanley ha upptäckt det? - Kanske. Och läkaren tystade honom.
- Vi kan inte gripa honom utan bevis. - Vi behöver någon på insidan.
Som ett vårdbiträde?
Nej. En patient.
Kan en polis som slår sitt befäl hamna på en psykiatrisk klinik?
Det beror på vilken polis det är.
Finns det inget annat sätt?
Det förvånar mig faktiskt att ni skrev under.
För att jag tror på min patient eller för att jag sätter karriären på spel?
- Om ni inte tror att... - Riggs har inte mött sina demoner än.
Men jag tror inte att han utgör en fara för andra.
- Vi behöver honom där ute. - Hoppas att ni har rätt.
Kommissarien vill be om ursäkt för dröjsmålet...
- En klädkod? Fy fan! - Nej, det är bara ett förslag.
- Vad gör de? - Du och dina förslag!
- Förvarna mig. - Jag är trött på dina förslag.
- Jag skriver det i pannan på dig! - Lugna ner dig, Riggs!
- Va? Sa du åt mig att lugna ner mig? - Ja. Backa och lugna...
- Det var en reflex! - Den där mannen behöver hjälp.
Nu är han ert problem.
Det har jag skriftligt på.
Kängor, bälte. Alla ägodelar i lådan.
Välkommen hit.
De gick på det. Varför berättade ni inte planen för mig?
Vi hann inte. Samuels var tvungen att se det.
Trodde han att jag inte skulle tillåta det?
När hans rum är olåst tar han sig in i apoteket och hittar placebon.
Sen fritar vi honom under besökstiden.
- Men du är ändå orolig. - Jag fick en obehaglig känsla.
- Av att det är ett misstag? - Av att det blir på riktigt en dag.
Vi kollar upp det! Ser du något?
- Hallå där! - Hej, mina damer.
Kontakta dr Samuels.
Kriminalassistent Riggs... Era papper stämmer.
- Så mycket ilska. - Vi skrapar bara på ytan.
- Har ni frågor om min medicinpolicy? - Policy?
Ni stjäl medicin från patienterna och säljer den på gatan.
Inga frågor, alltså. Vårdpersonalen är underbetald.
- Kolla upp det. - Det gjorde Stanley. Han blev dödad.
Det fanns inget hopp för Stanley.
Men er diagnos, däremot...
Explosiv vrede, våldsam och fientlig mani...
Det rättfärdigar en aggressiv behandling.
Varsågod!
Riggs!
Kriminalassistenten! Dr Cahill. Vi har problem.
Om ni saknar domstolsbeslut slutar det med en PR-mardröm.
Ert problem är att folk ibland tröttnar på att prata om problem.
Var är Martin Riggs?
Innan vi går in...
Vi måste prata. Jag har försökt hela dagen.
Din mor är en stark kvinna. Och stolt är hon också.
- Jag vet. - Men hon blir allt sjukare.
Och du ser ju hur cellgifterna påverkar henne.
Hon avskyr det. Det gör vi alla.
- De bekämpar cancern. - Tja...
De håller på att förlora. Hon...
Hon vill inte göra det längre.
Jag förstår inte. Vad menar du? Ger hon upp?
- Din mamma älskar oss. - Vill hon dö?
- Vill hon lämna oss? - Nej, det är det sista hon vill.
- Men... - Nej! Säg att hon inte får.
Jag säger det själv.
Mamma!
Riggs!
- Han behöver adrenalin. Stanna där! - Du... Går det bra?
Det ordnar sig.
Det ordnar sig, grabben.
- Jag är hos dig. - Mamma!
- Bara lugn. Jag är hos dig. - Nej!
- Det är ingen fara. - Mamma!
Riggs! Hör du oss?
- Där är han ju. - Bra...
Är du där? Mår du bra?
Ni fick på mig en tvångströja till slut.
- Hur mår han? - Vem då?
- Riggs. Det var visst lite slitsamt. - Han klarar sig.
- Ni har ett skriftligt intyg på det. - Det stämmer.
Därför tänkte jag att ni kanske vill ha det här.
- Tippex? - Om ni har ångrat er.
- Mitt beslut står fast. - Som jag misstänkte.
- Ska ni inte skicka det här vidare? - Det har jag gjort. Kopian är er.
Även om ni inte behöver en påminnelse om vad som väntar.
Jag följer er ut.
- Det är ju vansinne! - Kom igen. Ett slag på hakan.
- Varför måste jag göra det? - För att återställa balansen.
Jag slog dig. Om du inte slår mig kommer du att gå runt med ilska.
- Det är idiotiskt! - Jaså? Eller vetenskapligt?
- Jag tänker inte slå dig! - Jag känner lukten av ilskan.
Bra jobbat... Aj!
- Förlåt... - Det var en komplimang!
- Den var till Riggs. - Balansen är återställd.
Kan jag få Tippex ändå?
Det känns mycket bättre nu!
Vad ska du göra i kväll? Ska vi kolla på Lakers-matchen?
- Kanske. Eller så kan jag... - Flyta runt i poolen?
Jag dömer dig inte. Jag förstår att det känns bra.
Jag skulle själv gärna flyta, men jag sjunker tyvärr.
Jag vet att du har det jobbigt, RJ. Jag finns här om du vill prata.
- Oroa dig inte för framtiden. - Det är lätt för dig att säga.
Du har ett jobb, mamma och huset.
Och du behöver inte oroa dig för något. Ingenting påverkar dig.
- Tror du att jag inte oroar mig? - Det vet jag.
För att jag döljer det! Men jag oroar mig hela tiden.
För dig, dina systrar, din mamma, min partner.
För tidigare och kommande misstag.
- Så du oroar dig verkligen? - Ibland är jag vaken hela natten.
Rädd att jag inte oroar mig nog. Ibland blir det för mycket.
Hur är läget?
Pappa och jag ska kolla på Lakers-matchen. Ska du med?
Tack för pratstunden, pappa.
Han verkar må bättre. Vad pratade ni om?
Vad är det, älskling?
Jag är orolig.
- Hallå? - Har du glömt vårt möte?
- Eller struntade du i det? - Förlåt, jag glömde bort tiden.
Det tror jag säkert.
Du...
Det är nog effekterna av medicineringen.
Synd att du inte har någon att prata om det med.
- Riggs? Är du kvar? - Ja. Jag bara...
Vad då?
- Du är bra på ditt jobb. - Tack.
Jag vet att jag inte är en idealisk patient.
Men när jag stirrar ner i avgrunden-
- gör du att jag slipper falla. Tack för det.
Var är du nu?
På samma ställe som vanligt.
Vi ses i morgon.