FEMEIA ÎN ALB - Episodul 1 -
Traducerea şi adaptarea == LuiGeluS ==
Revino-ţi, domnişoară Halcombe.
Scuze.
Sunt calmă...
Sunt amintiri sumbre, domnule Nash.
Legistul a declarat cauza morţii ca fiind naturală.
Ceea ce ştim că e o minciună.
Nimic nu sugerează că aceşti bărbaţi sunt vinovaţi.
Desigur că sunt vinovaţi.
Cum de bărbaţii pot zdrobi femeile şi rămân nepedepsiţi ?
Dacă bărbaţii ar fi traşi la răspundere,
ar fi spânzurat unul la fiecare oră din zi, în fiecare zi a anului.
Ştiu cum trebuie să sune acest lucru,
dar ni s-a spus că putem avea încredere în tine.
Nu avem pe nimeni altcineva, tu eşti tot ce avem.
Trebuie să arătăm lumii cine sunt cu adevărat aceşti bărbaţi, pentru Laura.
Te rog.
Ajută-ne.
Vorbeşte cu ceilalţi, adună-le declaraţiile.
Mai întâi trebuie să-mi povesteşti ceea ce s-a petrecut.
Cum l-ai cunoscut pe domnul Hartright ?
Unchiul Laurei a trimis o scrisoare.
Scuză-mă, o scrisoare pentru tine, domnule Hartright.
Mulţumesc.
"Poate pacea să fie întotdeauna un izvor nesatisfăcător ?"
"Sau poate sufletul într-o câmpie verde..."
Veşti proaste, prietene ?
Un domn, Frederick Fairlie, solicită serviciile mele
pentru a ajuta la restaurarea colecţiei sale particulare...
şi să le instruiesc pe cele două nepoate ale sale în arta picturii în acuarelă.
Sunt eu, Pesca ! Eu te-am recomandat.
De ce ?
E o slujbă excelentă.
Pesca, să renunţ la această viaţă pentru un colecţionar provincial
şi cele două nepoate ale sale ?
Nu.
Trimite-ţi referinţele.
Dacă nu te place, atunci nu are nici o importanţă.
Dar cred că soarele tău va străluci în Cumberland
şi, în numele cerului, profită atunci când ai şansa.
Şi când te vei afla în vârf,
aminteşte-ţi de prietenul tău Pesca aflat la pământ.
El a făcut totul.
Rămân în Londra.
Vom mai vedea, nu ?
E un post bun, banii vor fi de ajutor
şi tu nu pari entuziasmat.
Dacă vreau să reuşesc, trebuie să mă concentrez asupra picturii mele.
Dacă mă duc acolo, atunci munca mea va avea de suferit.
Vei avea timp să pictezi acolo, nu-i aşa ?
Poate...
Da, probabil.
Şi Londra va fi aici la întoarcere.
Da, ar fi doar temporar.
Tatăl tău ar fi vrut să accepţi.
Da.
Şi tu cum te vei descurca dacă accept postul ?
Voi fi tristă, dar nu e nimic nou în asta.
Şi poate că mă voi descurca mai bine dacă nu mă voi mai baza pe tine.
Cred că te descurci foarte bine aşa cum e, mama.
Amândoi ştim că nu e adevărat.
Nu pot să concep o viaţă fără tatăl tău
şi m-am aplecat foarte mult asupra ta.
Dar îţi apreciez grija, Walter.
Da.
Acum, du-te la Cumberland...
şi ai grijă de tine acolo.
Bănuiesc că singurul pericol e plictiseala.
Vedeţi lumea aşa cum e cu adevărat , prin magia stereoscopului.
Pesca.
E timpul să plec, prietene.
Dar mai întâi salută-l pe acest domn aici.
Îmi pare bine să te cunosc, domnule. Trebuie să plec înainte...
Paharul tău e gol, Walter.
Paharul meu e gol, pentru că e ultimul pahar.
Trebuie să prind primul tren spre Limmeridge mâine dimineaţă.
- Nu mă uiţi, nu-i aşa ? - Trebuie să plec.
Bine.
- Cum te-aş putea uita ? - Ar fi mai bine, nu ?
Pot să am încredere în tine ?
Ce ?
Mă ajuţi să găsesc o trăsură ?
Da.
Promite-mi că mă laşi să plec când vreau eu.
Nu vreau altceva. Îmi promiţi ?
Desigur.
Dacă trebuie să te însoţesc, îmi vei spune cel puţin numele tău ?
Ai auzit ?
Nu aud nimic neobişnuit.
Întunericul.
De aceea port mereu alb.
Locuieşti în apropiere ?
Da.
Mâine mă duc la Cumberland.
- Unde ? - Limmeridge.
Am locuit odată acolo.
În Cumberland ?
Eşti un nobil ? Eşti un baronet ?
Nu, nu sunt un nobil.
Am iubit unul odată.
Frances e bună.
Frances e iubitoare.
- Frances e... - De unde ai venit ?
Am fost în iad.
O să mă iei cu tine când te duci mâine ?
Nu pot.
Eşti în pericol ?
Frances e bună.
Frances e iubitoare.
Lasă-mă să te duc într-un loc sigur.
Vreau doar să te ajut.
Te rog, lasă-mă să văd că ajungi în siguranţă la destinaţia ta.
Nu ! Nu ! Acum sunt în siguranţă şi fericită.
- Scuză-mă, jandarm. - Domnule ?
Ai văzut din greşeală o femeie îmbrăcată în alb ?
Nu, domnule.
Dacă tu sau colegii tăi întâlniţi femeia,
trebuie să o opriţi şi să o reţineţi imediat.
Ea e nebună şi a scăpat de la ospiciu !
Reprezintă un pericol pentru oricine apare în calea ei.
Foarte bine, domnule.
Ce te deranjează în această dimineaţă ?
Nu e nimic, mamă.
Ai grijă de tine.
Da.
Bine ai venit la Limmeridge, domnule.
Mulţumesc.
Urmează-mă, domnule. Te voi duce în atelierul tău.
De ce nu-mi spui ce s-a întâmplat cu Walter ?
Domnule Pesca, ai fost de acord să vii aici pentru a furniza informaţii,
nu pentru a face cereri.
Îţi voi spune orice pentru a-mi proteja prietenul.
Să continuăm atunci ?
De ce l-ai recomandat pe domnul Hartright pentru acest post la Casa Limmeridge ?
Domnule Pesca ?
Eu sunt artizanul nenorocirii sale.
Arată-mi omul care putea prevedea tragedia.
Astfel de...
de evenimente nefericite.
Domnul Hartright ?
Permite-mi să mă prezint ca fiind unul dintre elevii tăi.
- Eşti una dintre nepoate ? - Sunt Marian Halcombe.
Cealaltă nepoată, sora mea pe jumătate, e domnişoara Fairlie.
Te rog.
Exceptând faptul că noi...
împărţim aceeaşi mamă,
suntem foarte diferite, cât e posibil.
Tatăl meu era sărac, tatăl ei era bogat.
Mie nu mi-a lasat nimic, ea are o avere.
Dar...
trebuie să recunosc că ne adorăm sincer una pe alta, ceea ce e inexplicabil,
având în vedere circumstanţele.
Toată lumea mă crede ursuză şi ciudată.
Pe bună dreptate, toată lumea crede despre ea că e dulce şi fermecătoare.
Pe scurt, ea e un înger şi eu sunt...
ştiu, presupun că ar trebui să te las să termini acea propoziţie
în numele proprietăţii feminine.
În schimb, te sfătuiesc să nu atingi jambonul
şi să aştepţi să vină omleta.
Şi acum voi face ceea ce o femeie trebuie să facă, să-şi ţină gura.
Te rog, nu mă deranjează.
Domnul Fairlie va dori să lucrezi la colecţia lui în această dimineaţă.
Vom fi complet libere ca să ne instruieşti după-amiază.
E o doamnă Fairlie ?
Nu, nu.
Frederick Fairlie preferă propria sa companie.
A fost o doamnă Fairlie, mama noastră...
A fost căsătorită cu fratele domnului Fairlie, Philip, tatăl Laurei.
Dar, din păcate, ei au murit, lăsându-ne singure.
Suntem cum ne găseşti...
un trio familial destul de curios.
Sora mea.
Laura !
E absorbită complet de desen..
Crezi că vei putea să te adaptezi aici ?
Liniştea de la ţară, departe de Londra, de familia ta ?
Scuză-mă...
Am atins vreun punct sensibil ?
Nu, nu...
Am avut o întâlnire foarte ciudată acum câteva nopţi, nu pot să uit.
Era o femeie...
s-a apropiat de mine şi erau doi bărbaţi care o urmăreau.
Ei pretindeau că e periculoasă.
- Era ? - Credeam că e mai mult tulburată.
Mărturisesc că nu le-am spus că am văzut-o sau unde a plecat.
Ea a vorbit despre Cumberland şi, chiar dacă sună puţin probabil,
părea să cunoască Limmeridge.
- Ai întrebat-o cum o cheamă ? - Nu, era îngrozită.
Ea a fost lucidă pentru un moment şi apoi deloc.
Repeta: "Frances e bună, Frances e iubitoare".
E straniu să o văd pe sora ta îmbrăcată în alb.
Da ?
Femeia a spus că purta întotdeauna alb.
Există o asemănare între ele două.
Săraca. Mai rău a fost că scăpase dintr-un ospiciu...
Frances este...
Frances a fost numele mamei noastre.
Poate că, dacă ar fi venit la Limmeridge,
ar fi putut vorbi despre ea ?
Crezi că e posibil să fi trăit aici şi să o fi cunoscut pe mama ta ?
- Nu ştiu. - Scuză-mă, domnişoară Halcombe.
Domnul Fairlie e gata să-l primească pe domnul Hartright.
Mulţumesc.
Domnişoară Halcombe.
Domnule Hartright.
Sunt atât de fericit că te văd la Casa Limmeridge, domnule Hartright.
Te rog, stai jos.
Mişcă scaunul încet.
În starea precară în care sunt nervii mei,
orice mişcare e extrem de dureroasă pentru mine.
Ai văzut atelierul ? Îţi place ?
Am văzut camera, domnule Fairlie.
Ai... ai... ai putea să vorbeşti mai încet ?
Orice sunet puternic e o tortură indescriptibilă pentru mine.
Vei ierta un invalid...
Desigur.
Dar îţi vei găsi rolul în această casă, domnule Hartright,
foarte corect recunoscut.
Aici, nu există nici unul din acele sentimente oribile de barbarie englezească
despre poziţia socială a artistului,
care sunt trataţi ca nişte servitori.
Vrei să pui această tavă cu monede înapoi în cabinet ?
Cu siguranţă.
Şi adu-mi-o pe cea de sus.
Louis, ia portofoliul şi pune-l pe stand.
Fii... fii atent !
Eşti amabil să te uiţi la desene ?
Louis, dă-te la o parte.
Du-te ! Du-te !
Au venit de la vânzare într-o stare şocantă.
Poţi să le restaurezi ?
Da, ele vor...
Te superi dacă închid ochii în timp ce vorbeşti ?
Chiar şi această lumină e prea puternică pentru ei.
Iartă-mă, continuă.
Trebuie retuşate şi restaurate, dar asta e în limitele capacităţilor mele.
Acest lucru trebuie să fie făcut într-o manieră abilă, dar rapidă.
Acum, mai e altceva ?
Doar o întrebare despre angajarea mea aici.
- Învăţătura tinerelor doamne ? - Asta ?
Le voi lăsa pe nepoatele mele să aranjeze asta,
dar nu aborda decât subiectele cele mai potrivite.
- Ne înţelegem destul de bine, nu-i aşa ? - Da.
Vrei să-i spui lui Louis să ducă portofoliul în camera ta ?
Aş prefera să-l duc eu, dacă îmi permiţi.
Adevărat ? Ce bine e să fii aşa de puternic !
Să nu-l scapi.
Şi începe să lucrezi imediat.
Sunt multe de făcut.
Vrei să fii atât de bun şi să nu trânteşti uşa după ce ieşi ?
Bineînţeles.
Bună dimineaţa.
E domnul Hartright, apropo.
Sunt foarte conştientă de asta.
Ştiu, dar de multe ori uiţi. Hard... Hartright.
- Nu, cred că el va aduce... - Comportamentul tău...
Nu sunt singură.
Poate că tânărul tău profesor de desen a studiat la Roma...
sau la Paris.
Cred că a spus că ar fi studiat la Florenţa.
Florenţa.
Domnule Hartright, sunt Laura Fairlie.
Îmi pare rău că am lipsit la micul dejun.
E o plăcere, domnişoară Fairlie.
Marian crede că am dormit târziu, dar mie îmi place să citesc dimineaţa.
O mare parte din "citit" se numeşte somn.
Îmi place liniştea dimineţii.
Deseori îmi place să desenez la răsăritul soarelui.
Când era mică, domnişoara Fairlie obişnuia să se scoale odată cu păsările,
îi plăceau trilurile păsărilor.
Aceasta e doamna Vesey.
Ea a fost doamna noastă de companie de când eram mici.
Şi ea te va năuci cu povestiri din copilăria noastră dacă o vei lăsa.
Aştept cu nerăbdare să le aud.
- Te rog, vino şi alătură-te nouă. - Vino.
Te rog, ia loc.
Mulţumesc.
- Ţi-am spus, Hartright. - Îmi voi aminti.
Domnule Hartright, domnul Fairlie întreabă dacă vrei să alegi un vin pentru tine,
pentru când doamnele se vor retrage.
De ce nu ne însoţeşti ?
Aş putea cânta ceva.
Absolut. Vă stau la dispoziţie.
Ai un har, domnişoară Fairlie.
Nu...
Dar îmi produce o mare bucurie.
Nu e doar muzică, ci şi culorile pe care le resimt cu fiecare notă.
Sună ciudat ?
Nu.
Uneori, când desenez, linia ghidează mâna mea
şi subiectul începe să prindă propria viaţă.
Ai călătorit mult în străinătate, domnule Hartright ?
Nu, domnişoară Halcombe.
Nu atât de mult cât mi-aş fi dorit.
Dar tu ?
Am petrecut puţin timp la Paris.
Domnule Hartright, e o zi perfectă pentru a desena.
- Într-adevăr, domnişoară Fairlie. - Perfectă pentru o escapadă !
Îmi pare rău că v-am făcut pe toţi să aşteptaţi.
Mă gândeam să închid ochii puţin
înainte de treburile de după-amiază
şi, cumva, am pierdut noţiunea timpului.
Haide, doamnă Vesey.
Permite-mi.
Ce drăguţ.
Acum, să ne căutăm inspiraţia în natură.
La drum !
Ce cărţi ai ?
Una e cu poezii, iar cealaltă e despre perspectivă.
Ai citit "Paradisul pierdut" ? Eu tocmai o termin.
Milton îl descrie atât de frumos.
Visele mele au fost foarte luminoase.
Trebuie să o citesc.
Excelent.
Care sunt autorii tăi preferaţi, domnule Hartright ?
Mulţi ! Blake, Coleridge.
Un tânăr scriitor numit John Ruskin.
El a scris: "Cele mai pure şi reflexive minţi"
"sunt cele pe care iubirea le colorează mai mult".
El înţelege că studiul naturii e esenţa artei.
Văd că vom avea multe de discutat.
Vei afla în curând că nu suntem chiar cele mai tradiţionale doamne.
Dar ne place să învăţăm şi să ne exprimăm opiniile.
De-abia aştept să le aud.
Opiniile ? Da, sunt cu miile.
Să ai doar câteva ar fi plictisitor, nu crezi ?
Ba da.
Aceasta a fost întotdeauna ascunzătoarea noastră.
- Îţi place ? - Foarte mult.
- Aici se jucau... - Ca nişte sălbatice.
Acum, să pictăm şi să încercăm să capturăm natura.
Dar cum ar putea fi capturată ? Uită-te la ea !
E minunat.
Locul meu preferat de pictat nu e departe de aici.
Laura, draga meu, te rog, hai să instalăm tabăra.
Bineînţeles, doamnă Vesey.
Urmaţi-mă.
M-am gândit, domnule Hartright, la femeia pe care ai văzut-o.
Nu am vrut să te deranjez cu asta.
A fost o fată care a venit aici cu mulţi ani în urmă.
Mama obişnuia să-i dea vechile noastre rochii.
Fata aceea a insistat să nu poarte decât alb din acel moment.
- Ai cunoscut-o ? - Nu, studiam la Paris.
Dar mama scria despre ea.
A spus că a avut o copilărie grea,
nu era la fel de avansată ca ceilalţi copii de vârsta ei.
Mă voi uita în scrisorile mamei mele şi voi vedea dacă găsesc vreun nume.
Mulţumesc. Sincer, domnişoară Halcombe.
Să mergem, atunci, şi să încercăm să cucerim natura.
Închide ochii.
Haide.
Închide ochii.
Ascultaţi...
Vântul coboară din munţi.
Albastru, aproape...
safir.
Poţi să-l auzi ?
Am crezut că era marea.
Nu, e diferit.
Să mergem toţi să ne scăldăm.
Nu cred că unchiul tău ar fi de acord.
Nu trebuie să ştie.
Pe el nu îl interesează ce facem noi.
Iar lecţiile privesc natura.
Ar trebui să pictăm.
Putem să ne scăldăm altă dată.
Iată cum îmi imaginez eu paradisul, domnule Hartright.
Numai că Adam avea două Eve.
Apreciezi progresul meu.
Schiţele tale arată o îmbunătăţire remarcabilă...
Nu, nu, vorbeam despre biliard.
Spiritul tău competitiv îl admir cel mai mult.
Voi fi triumfătoare la biliard înainte de sfârşitul şederii tale aici.
Pe un şiling că nu o vei face !
Pe o coroană. Fii pregătit să pierzi, domnule Hartright.
Ai doar opt săptămâni, domnişoară Halcombe.
Două sunt destule.
Ghinion.
Da, să sperăm că opt săptămâni nu trec prea repede.
Poţi să mă baţi la şah, domnişoară Halcombe,
dar nu vei câştiga niciodată la biliard.
Dacă pierd, abilitatea ta ca profesor...
va fi discutabilă.
Întotdeauna voi pune la îndoială capacitatea mea de profesor.
Dar nu-mi amintesc să fi fost angajat la Casa Limmeridge ca maestru de biliard.
Domnule Hartright.
Credeam că vei sta închis, restaurând gravurile unchiului meu.
Îmi întind puţin picioarele şi iau nişte aer.
Pari obosit.
Somnul meu a fost tulburat.
Te rog, stai cu mine.
Eu fac propriile mele restaurări.
Sunt cărţi foarte frumoase.
Se rup.
Erau ale tatălui meu.
Încă mai găsesc câte o hârtie de ţigară pe care o folosea, ocazional,
ca semn de carte.
Trebuie să îţi fie foarte dragi.
Sunt.
Mi-e teamă de ziua în care cărţile lui nu vor mai mirosi a tutun.
Îmi pare foarte rău.
Au...
au trecut doi ani, dar...
încă îl aştept să intre în cameră.
Şi eu mi-am pierdut tatăl.
E un an de atunci.
Durerea mamei mele a fost aşa de mare, încât eu n-am avut timp să îl plâng.
Sunt sigură că te-a iubit foarte mult.
Pot să te ajut ?
Mulţumesc. Poftim.
Câta ceară am nevoie ?
Ia mult şi freac-o pe laterale.
Nu pot să o fac.
Arată ca desenul unui copil.
Va fi nevoie de timp, dar vei stăpâni tehnica.
De ce pictezi ?
De ce ?
Pentru că nu-mi pot imagina să nu pictez.
Vezi, pentru tine e o pasiune,
în timp ce pentru noi e doar o petrecere a doamnelor.
Cu siguranţă, aceasta e o insultă la însăşi noţiunea de artă ?
Dar îţi place.
Aş prefera să călătoresc.
Să mă duc într-un loc complet diferit..
Într-un loc îndepărtat.
Poate, într-o zi.
Te rog, nu o încuraja să plece !
A fost oribil când te-ai dus la şcoală, la Paris.
Îţi aminteşti cât am fost plecată,
era o fată de care mama se ocupa ?
Mi-a scris despre ea. Nu avea mai mult de 11 ani.
- Se numea Anne ? - Da.
Anne Catherick.
Era mai mare decât mine, dar părea mai tânără.
Mă întreb ce s-a întâmplat cu ea.
Cred că a murit, Marian.
Doctorul a spus că avea inima slabă.
Ce te-a făcut să întrebi de ea ?
Walter a văzut o femeie îmbrăcată în alb,
mi-a amintit de acea fată şi de mama.
Am găsit numele ei în scrisorile mamei, dar mama ar fi spus dacă ar fi murit.
Voi continua să caut.
Îţi place Mozart, domnule Hartright ?
Foarte mult.
Vrei să alegi piesa următoare ?
Cu plăcere.
Domnule Hartright, cred că am găsit o altă referinţă despre Anne Catherick
într-una din scrisorile mamei mele.
"Dragul meu Philip, nu ţi-am spus cel mai curios lucru despre micuţa Anne."
"Deşi nu sunt gemene, ea este, printr-un capriciu al naturii,"
"portretul viu, culoarea ochilor şi forma chipului, al dragei noastre Laura".
Speram că mi-am imaginat acea asemănare.
Complotaţi ?
Nu, nu, deloc.
Cântă o polcă ca să o trezeşti pe doamna Vesey, vrei, Laura ?
Stai !
- Eşti sigur că era aceeaşi femeie ? - Sigur.
Poftim, asta te va ajuta.
Îmi pare rău că ţi-am adus toate aceste probleme.
Nu, deloc.
Nu-mi amintesc nici un moment în care Limmeridge să fie aşa viu.
De ce a venit aici ? Ce vrea ?
Nu ştim sigur dacă a fost Anne. Ar putea fi moartă.
Ei bine, moartă sau vie, s-a întors.
Afirmaţiile privind nepoata ta şi evenimentele de anul trecut
sunt foarte serioase şi eşti singura persoană potrivită...
Potrivit ! Nu prea sunt potrivit.
Sunt zdruncinat de sănătatea mea mizerabilă.
Evenimentele şocante care au avut loc nu s-au produs în prezenţa mea
şi sunt fericit să spun asta.
Şi mă rog ca nimeni să nu fie atât de insensibil
şi să pună vreo parte din vina acelor evenimente asupra mea.
- Domnule Fairlie... - Trebuie să spun mai mult ?
Ai aranjat căsnicia între domnişoara Fairlie
şi Sir Percival Glyde ?
Nu sunt răspunzător pentru această calamitate deplorabilă
care era imposibil de prevăzut.
Sunt epuizat şi cu inima sfâşiată.
Şi faptul că nepoata mea zace alături de mama ei...
e, probabil, cel mai fericit lucru pentru noi toţi.
Folosirea culorii e foarte puternică.
Ai realizat un clar-obscur subtil care conduce spre pădure.
Îţi aminteşti de visele tale, domnule Hartright ?
Da, câteodată.
Cred că o persoană intră cu adevărat în viaţa ta doar odată ce o visezi.
Nu putem spune unde ne duce subconştientul când dormim.
Deseori visez aceste păduri.
În care mă pierd.
De ce nu pictezi alături de mine ?
Nu, îmi place să te privesc.
Domnul Gilmore, avocatul nostru, soseşte mai târziu în această săptămână.
Pregăteşte camera lui Cedar pentru el.
Asigură-te că e suficientă cerneală şi hârtie pe birou
şi deschide toate ferestrele, te rog, Fanny.
Da, doamnă. Să mă duc acum acolo ?
Da, mulţumesc. Ai putea ?
Azi-noapte te-am visat, domnule Hartright.
Mergeai pe plajă şi pălăria ta a zburat şi noi am râs.
Şi apoi, eram în apă până la talie.
M-am uitat în jur, pe plajă, după Marian, dar ea nu era acolo.
Tu nu erai decât cu o Evă.
Laura !
Domnul Hartright nu se poate comporta aşa cu tine.
- Nu e ca şi cum am fi fugit, Marian. - Eşti naivă.
- Încerc să te protejez. - Nu am nevoie de protecţie !
Eşti nesăbuită. Te pierzi.
Şi tu nu te-ai pierdut niciodată ?
Nu sunt în aceeaşi postură ca tine.
Deci, dacă nu eram moştenitoarea, puteam să mă arunc la gâtul lui ?
Ştii că nu am vrut să spun asta.
Mă simt atât de diferită, Marian...
Nu mă pot opri să nu mă gândesc la el.
Aceasta va dispare, daca tu vei vrea.
De unde ştii ? N-ai simţit niciodată asta.
- Eşti dezamăgită de mine. - Nu.
Nu.
Nu, nu vreau să fiu temnicera ta.
Dar această decizie nu depinde de noi.
Noi doar...
Trebuie să petrecem mai puţin timp cu el, în general.
Dar am putea continua lecţiile ?
Depinde.
Vreau să fii fericită.
Dar...
ştii că asta e imposibil, nu-i aşa ?
Domnişoară Fairlie, nu ai mâncat nimic.
Ai rămas târziu să citeşti, nu-i aşa ?
Laura !
Mă duc după ea.
E palidă ca şi cum ar fi pe punctul de a se îmbolnăvi.
Domnule Hartright, vii cu mine la o plimbare în grădină ?
Desigur, domnişoară Halcombe.
Domnule Hartright...
Ştiu ce s-a întâmplat între tine şi Laura.
- Îmi cer scuze. - Nu te învinovăţesc.
Dar trebuie să realizezi că nu poţi avea nici o speranţă ?
Desigur.
Îmi pare rău.
Strânge-mi mâna mai întâi.
Nu mai poţi fi niciodată singur cu sora mea.
Îi vei face mai mult rău.
Ar fi trebuit să-mi amintesc rangul meu şi pentru asta îmi cer scuze.
Nu e vorba despre inegalitatea socială.
Laura e logodită.
Striveşte, şterge tot ce a crescut între voi.
- Înainte să fie prea târziu. - Ar trebui să plec...
Nu, nu trebuie să pleci, poţi rămâne, dacă simţi că poţi.
Nu vom mai vorbi niciodată despre asta, vom continua ca înainte.
Cum să rămân după ce...
Îmi pare rău pentru întrerupere, domnişoară Halcombe.
Pot să îţi vorbesc ?
Te rog, spune-mi că e doar o logodnă aranjată şi nimic mai mult.
Tatăl Laurei a dorit asta pe patul de moarte, acum doi ani.
Ea nu a contestat-o niciodată până acum.
Trebuie să-mi promiţi...
de dragul ei.
Voi face tot ce ai cerut. Îţi promit.
"Crezi în vise ?"
"Noaptea trecută te-am visat, domnişoară Fairlie."
"Am visat că stăteam în interiorul unei biserici"
"şi un bărbat şi o femeie erau acolo ca să se căsătorească."
"Tu erai femeia şi bărbatul era un bărbat în vârstă de 45 de ani,"
"un baronet care a făcut nişte lucruri oribile."
"El a semănat nefericirea în viaţa altora"
"şi va semăna nefericirea în calea ta."
"Te implor, domnişoară Fairlie,"
"informează-te asupra trecutului lui înainte de a consimţi să fii soţia lui."
"Asculta avertismentul pe care ţi-l trimit înainte de a fi prea târziu."
Marian !
Ce este, Laura ?
Sir Percival e un om bun, nu-i aşa ?
Citeşte.
Marian...
E pură răutate.
E ranchiună, Laura. Asta e tot.
Poate una dintre servitoare.
Nu-ţi bate capul.
Voi merge şi voi afla cine a adus-o.
Nu e nimic altceva decât simplă gelozie.
Asta e tot.
Domnişoară Halcombe ? Eşti bine ?
Sora mea tocmai a primit o scrisoare anonimă de la cineva
care încearcă să o sperie în privinţa nunţii ei.
Trebuie să aflu cine i-a trimis-o.
Băiatul grădinarului avea o scrisoare mai devreme. Lasă-mă să vin cu tine.
Cine e logodnicul domnişoarei Fairlie ?
Întreb din motive practice, nu egoiste.
Numele lui e Sir Percival Glyde.
- E un baronet ? - Da.
- De ce ? - Femeia în alb a vorbit despre un baronet.
Sunt sigur că scrisoarea nu e decât o răutate.
Nu-ţi lăsa imaginaţia să te influenţeze.
Nu, desigur că nu.
De fapt, nu s-au spus decât lucruri bune despre Sir Percival.
Tatăl Laurei nu ar fi permis căsătoria singurei sale fiice
cu cineva pe care nu l-ar fi apreciat.
Jacob ? Ce s-a întâmplat ?
Am văzut o fantomă.
O fantomă ? Unde ?
La cimitir, unde ar trebui să fie o fantomă.
Era la fel de reală ca şi tine.
Şi toată în alb, ca şi fantomele.
Era fantoma mamei tale.
Era lângă mormântul ei.
Acesta e mormântul mamei mele.
Băiatul a crezut că fantoma era mama ta.
Şi tu crezi că e femeia ta în alb ?
Cineva a curăţat mormântul.
Ea să fi scris scrisoarea pentru Laura ?
Cred că a făcut-o, da.
Ar trebui să ne întoarcem.
Laura va avea nevoie de mine.
Vreau să rămân aici, domnişoară Halcombe.
Se va întoarce să termine ce a început, sunt sigur de asta.
Bine.
Sir Percival Glyde.
Domnişoară Fairlie.
Nu te aşteptam astăzi.
Iartă-mă... voiam să te văd.
Mâna ta e rece.
Cum a fost călătoria, Sir Percival ?
Foarte plăcută. Am petrecut timpul reflectând.
Te-am întrerupt de la ceva.
Nu.
Te rog.
Bine. M-am simţit brusc nerăbdător să te văd.
Ca şi cum m-ai chemat aici.
Îţi mulţumesc pentru încrederea în mine.
Eu...
voi depune toate eforturile posibile pentru a te face fericită.
Dacă două persoane se simt bine împreună, nu e nevoie de nici un efort,
nu-i aşa ?
Mă dezarmezi cu sinceritatea ta.
Nu asta e intenţia mea.
Aceasta e ceea ce te distinge.
Sinceritatea ta.
Trebuie să fii epuizat din cauza călătoriei.
Robert îţi va aduce bagajele.
Unde e fiul meu ?
Nu l-am văzut de trei săptămâni.
Unde e Walter ?
Doamnă Hartright...
Cineva stătea lângă casa mea în fiecare zi, urmărindu-mi fiecare mişcare.
- Doamnă... - O cunoşti pe Marian Halcombe ?
A venit la casa noastră...
şi i-a spus fiului meu despre o crimă.
- Sunt angajat de fiul tău. - Unde e el ?
Te rog, ia loc.
Doamnă Hartright, vrei un pahar de brandy ?
Mă întreb doar...
dacă el nu e undeva, abandonat,
rănit şi confuz...
mort într-un loc mizerabil.
Mulţumesc.
Nu fi speriată.
Sigur îţi aminteşti de mine.
Ai fost drăguţ cu mine.
Doi oameni au venit după ce ne-am întâlnit...
au spus că ai scăpat de la un ospiciu...
Stai ! Nu le-am spus nimic.
Nu le-am spus nimic.
Nu crezi că ar trebui să mă duc înapoi, nu-i aşa ?
Nu, mă bucur că te-am ajutat.
Şi că ai avut pe altcineva să te ajute.
Doamna Clements s-a ocupat mereu de mine.
Ca şi doamna Fairlie ?
Îi albesc piatra în cinstea ei.
Iubea atât de mult albul.
Unii oameni sunt speriaţi de cimitire,
dar există locuri mai întunecate decât acestea.
Aici e linişte, dar...
acolo nu poţi dormi de ţipete şi zgomote.
Îmi pare rău...
că ai suferit.
Ea va suferi...
dacă se va căsători cu el.
Laura Fairlie ?
A primit o scrisoare.
Ai făcut rău că ai speriat-o pe domnişoara Fairlie.
N-am scris nimic !
Ştii că o iubesc, de dragul tău.
Spune-mi cum să o salvez.
Voiai să o avertizezi despre baronet.
E acelaşi baronet de care îţi era aşa de frică ?
Vorbeşte despre altceva.
Voi fi pierdută dacă vorbeşti despre asta.
De ce te-a speriat Sir Percival ?
- Anne ! - Nu. Calmează-te.
Sau voi crede că persoana care te-a dus la ospiciu are dreptate.
- El nu avea nici un motiv ! - El ?
Percival Glyde m-a internat la ospiciu.
El a făcut lucruri oribile şi va face şi mai mult rău.
Iertare.
Mai sunt încă atât de multe lucruri pe care nu le ştim.
Trebuie să găseşti piesele lipsă.
Te rog, ajută-ne.
În episodul următor...
Domnule Hartright. Pot să ţi-l prezint pe Sir Percival Glyde ?
Ai vorbit cu ea ?
Spune că Glyde a internat-o la ospiciu.
A fost o logodnă lungă... Prea lungă.
Trebuie să continuăm cercetările despre Sir Percival.
Nu ai văzut cât de îngrozită era Anne.
Până când e găsit, săracul copil reprezintă un pericol pentru toată lumea.
Trebuie să fiu soţia lui Sir Percival.
Noua mea viaţă mea începe astăzi.
Această căsătorie nu a fost decât o tranzacţie financiară.
Te implor, domnule Fairlie. Nu le poţi permite să facă asta.
Dacă mi se întâmplă ceva, dă-i asta lui Walter.
Nu ţi se va întâmpla nimic.
Frumuseţea ta mă surprinde mereu, domnişoară Halcombe.
Bine ai venit la Blackwater, Lady Glyde.
Traducerea şi adaptarea == LuiGeluS ==