De kommer döda dig, slyna.
Du dör i vilket fall.
Helvete.
Okej.
Jag klarar det.
Ner på knä!
Nej.
LÖRDAG
Se inte på mig.
- Snälla, nej. - Se inte på mig.
Se för fan inte på mig.
Tyst!
STÖTENS 26:E TIMME
Vad hände?
Lugna er, för fan.
Lugna ner er, ta er samman
så vi kommer levande härifrån. Visa lite mod.
Tack.
- Tyst. Håll tyst. - Tack.
Säg att du dödade och stuvade undan mig.
- Var gömmer du dig? - I det andra valvet.
Ingen kan ta sig in där. Säg att du dödade mig.
- Säg det. - Det finns inget blod.
Inte en droppe.
Skjut mig här.
- Skjut mig här. - Var inte dum!
Skjut mig i handen.
I axeln.
Det är för nära lungan.
Jag kan inte.
I låret. Då blöder det mycket. Min syster blev knivhuggen där.
Kom igen.
Bit mig om du vill.
Såja.
Nej!
Två skott.
Siktar du illa eller blev du nervös?
Det var inte så lätt när hon bad för sitt liv.
Varför sköt inte du henne?
Du är ett jävla as. Du vill inte få blod på händerna, så du tvingar mig.
Rör mig igen, och du är död.
Det står en kolpanna i källaren. Släng in henne där.
Sen kan du städa upp här.
Paula?
Var är du, gumman?
Var är du?
Paula, älskling.
Paula!
Jag bor i Madrid.
Bussen som går ner till stan har nummer 21.
Jag har två döttrar...
Nycklarna vid dörren...
Jag bor med Raquel och Paula.
Aldrig bo på ett hem.
Jag har två döttrar...
Paula får jämt som hon vill.
Paulas pappa har besöksförbud.
Låt aldrig Paula gå med honom.
Ja?
Professorn, tiden är ute.
Ger du upp?
Vad lekte du som barn?
Jag hoppade hopprep.
Kull, sätta svansen på åsnan.
Jag var bra på att leka med dockor.
Jag lekte tjuv och polis.
Kan du den?
Polisen måste fånga alla. Åkte man fast, var leken slut.
Men jag minns inte att någon enda...
...gav upp innan de togs fast.
Barnen på skolgården
riskerade inte åtta till sexton års fängelse.
Det är sant.
Du har rätt. Jag har pratat med de andra.
Vi röstade och vet du?
Vi är positiva och bestämde oss för noll års fängelse.
Det här är Raquel. Jag kan inte svara nu.
Lämna ett meddelande om något har hänt.
Det är många som lider. Vad tänker ni göra?
Skriv upp det här.
Ge mig en treaxlad lastbil med släp som klarar 18 ton,
två lastbilar med propan som eskort
samt Malaika-båten med St. Vincentflaggan.
Den du beslagtog med 6 173 ton kokain som står på militärbasen i Ferrol.
Det blir svårt att få igenom det här
av logistiska skäl såväl som av säkerhetsskäl.
Föreställ dig...
...en kollapsad byggnad...
...med 67 människor inuti.
Tror du att media tycker
att de ska räddas? Hör här, låt oss tala klarspråk.
Du har bara två alternativ: att jaga efter oss, eller att rädda liv.
Tyvärr kan du inte göra båda.
Du har ett nytt meddelande.
Mamma, jag är på väg.
Tryck ett för att ringa tillbaka.
Jag lovar dig en sak.
Om du låter oss vara, så kommer jag att överlämna gisslan oskadda
när vi har kommit iväg.
Jag försäkrar att detta inte är mitt val. Jag avskyr både hav och fisk.
Men livet är inte alltid enkelt.
Jag fick ett meddelande från min dotter i morse
från den här mobilen... Det här är Raquel Murillos mamma.
Nu kan jag inte nå henne.
Snälla, vet du var hon är? Det är akut.
Vi tar hit en lastbil för att lura ut dem. Det blir enklare ute i det fria.
Vi fyller lastbilen med sömngas.
- De kommer inte ut. - Varför inte?
De ville inte ha pengarna i valvet.
De väntade på oss.
De började skjuta.
De släppte två vidöppna väskor och lät pengarna spridas över gatan.
- Jaha? - De låtsades vara fast
får att förhala i två dagar. Men de ville stanna därinne,
med ett maskingevär, overaller, masker och allt.
De aktiverade larmet efter några timmar.
När de hade öppnat kassaskåpet.
De använde medvetet pengarna för att det skulle se ut som ett rån.
Ambassadörens dotter är där.
Det är därför han aldrig tvekar.
Han är självsäker eftersom hans plan funkar.
Vilken plan är bättre än att sticka med åtta miljoner?
De trycker egna, omärkta sedlar.
Är det här?
Ja.
Försiktigt.
- Varför går det inte? - Jag är blodig.
- Ingen fördröjd mekanism? - Nej.
Nu.
Ursäkta.
- Du får inte gå in. - Någon vill prata med intendent Murillo.
- Okej. - Det är brådskande och privat.
- Det är ett nödläge. - Gå in.
Sträck upp armarna.
Följ mig.
Det ringer hos dem.
Spela in det.
Det är på gång.
En civilperson är på väg in.
Han vill träffa Murillo.
Ursäkta mig, men jag har din mamma på telefonen.
Du ringde nog henne från den förut.
Jag tror att det gäller din dotter.
- Ja? - Åh, gumman.
- Vad är det? - Stäng av.
Paula följde med sin...
- pappa på lunch. - Va?
- Det skulle gå fort. - Vad gjorde du?
- De är inte här. - Alberto har besöksförbud.
Han får bara träffa Paula var femtonde dag.
- Förlåt, jag... - Sluta att spela in!
Det går inte.
Sänk volymen.
Mamma, när åkte de?
För två timmar sen.
Okej, vänta på mig där.
- Vad häftigt det är här. - Almansa.
Ta med den här herren ut.
Skotten var följden av ett möte med polisen,
orsakat av en gisslan som inte följde mina regler
utan som försökte ringa det här numret.
Och jag undrar...
Om jag har señorita Gaztambides telefon...
Vem är då detta?
Känner någon igen signalen?
Vad hände?
Vad?
Alla hörde skotten. Jag frågar vad fan som hände.
Inte här.
Vi sa inga döda.
Hon hade en telefon. Vad annars?
Du skulle ha skrämt henne. Skurit öronen av henne.
Om hon hade berättat vilka och var vi är
så hade du redan varit död.
Men öronen hade suttit kvar.
- Vem sköt henne? - Denver.
Han är för hetsig.
Professorn sa att inget blod fick spillas.
Någon annan bestämmer över gisslan nu.
Förstått?
Oroa er inte. Alla är på vår sida och det ändras inte.
Vi är borta innan de upptäcker att någon saknas.
Vi är långt borta.
Vet Professorn...
...att du bröt mot den viktigaste regeln?
Du kan inte säga något.
På grund av din affär med nörden dödade du nästan en polis.
Han bör få veta.
Tyst, grabben.
Rio, ring honom.
Han svarar inte.
Ni kan inte kontrollera allt hela tiden.
Ni måste äta, sova och gå på toa.
Det är därför jag är här. Vill vi komma härifrån, måste vi vara professionella.
Vad fan är det som pågår?
- Jag hör er där utifrån. - Berlin gav order om att döda nån.
Vem sköt?
Din son.
En tjuv är bara en arrogant optimist.
De tror att allt kommer att klaffa.
Men Moskva föll först.
Han var en sån där schysst, pålitlig kille som tar hand om en
och drar usla skämt.
Jag gillade honom.
Vad är det?
Bra låt.
Vet du hur musik uppfanns?
- Nej. - På ett tåg.
Jag tror att det var en far och hans son, Patxi.
Pojken oroade sig för
om tåget skulle stanna på rätt station. Han var en snorvalp.
Han frågade: "Kommer det stanna, pappa?" "Ja, Patxi."
Jaha, du och Denver? Både familj och rånarkollegor?
Ja, vi är det perfekta teamet.
Den eftermiddagen berättade Moskva hur han hade övertalat sin son att delta.
Min son borde inte vara här.
Men när Professorn berättade planen, så drog jag med honom.
Kom!
Ge mig en kram!
- Fängelsematen var god, ser jag. - Sluta, det är bara gaser.
Jaså, gaser.
Och allt mättat fett man får därinne.
Ge mig en cigarett.
Varsågod.
Hur lever livet med dig?
Det tuffar på.
- Vad är det? - Vad tror du?
- Det är kul att se dig. - Ljug inte för mig.
Det här är sjätte gången och så har du inte sett ut förut. Vad är det?
Nåt har gått snett.
Vad har du gjort?
Han hade blivit av med 800 piller.
Nån polsk killes. En jävla langare från Alcorcón.
De stal dem tydligen ur hans bil.
Hans chef...
...är en jävel.
De börjar med att bryta ens ben så att man blir krympling...
...och alla ser att man stal från fel kille.
Pappa...
De gav mig tills ikväll.
Jag svär på att jag inte har dem. Någon stal dem.
Jag åt dem inte, jag blir sjuk av dem.
Och eftersom de tänkte krossa hans ben, så tyckte du
- att han får trycka pengar. - Vi har gjort andra skitjobb.
Pälsbutiker, sparbanker, transportbilar.
Nu behövde vi något större.
Går det här bra, så tar jag min son till något land med ett outtalbart namn.
Utan polacker och skulder. Där börjar vi om.
Men med en mojito på en strand.
Förlåt.
Förlåt? Ser du inte att hon moppar golv?
- Jag glömde mina papper, pappa. - Du glömde dina papper. Okej, ut nu.
Sluta nu. Släpp förbi mig.
Jag glömde mina papper. Jag måste plugga.
- Jag är på väg. - Kom igen.
Skynda dig nu.
Okej.
Moskva!
Moskva, sluta.
För sista gången, gå tillbaka till din post.
Vad ska du göra?
Skjuta mig?
Vem står på tur?
Alla?
Du blir ensam kvar här.
Pojk...
Dödade du henne?
Pappa.
- Jag får inte luft. - Pappa, vad är det?
Är det en hjärtinfarkt?
Pappa, nej.
Han har en panikattack. Lägg honom ner.
- Sådär. - Pappa.
Moskva förstod att det inte skulle bli några drinkar
i ett land de inte kunde uttala namnet på.
Att han inte alls hade räddat Denver
utan satt honom i ett hål som han kunde lämna fastkedjad
eller med en kula i bröstet.
Ursäkta...
Skadades någon av skotten vi hörde?
Ta det lugnt nu.
Ingen är skadad, okej?
Vi förhindrade ett intrång, det är allt.
Ni hörde honom. Nu slutar vi att tänka på konstiga saker, okej?
De är tjuvar, inte jihadkrigare.
- Mamma. - Förlåt mig.
Man åker den.
Och den med...
- Båtarna som snurrar. - Ja, båtarna.
Titta.
Mamma, vi åkte till en nöjespark. Det var så kul.
Vad kul, gumman.
Mamma, kan du gå med henne upp för att sätta björnen på sängen?
Absolut.
Kom, hjärtat.
Vi ses senare.
Du bröt mot besöksförbudet.
Ställ dig mot väggen.
Jag är hennes far. Du kan inte skilja oss åt.
Du har brutit mot besöksförbudet.
- Vänd dig mot väggen. - Mitt liv är förstört, räcker inte det?
- Jag sa vänd... - Vad gör du?
Tänker du verkligen sikta på mig?
- Ja? - Raquel, det här är Salva.
Jag ringer från kaféet. Du tog min telefon i röran. Raquel?
Pappa? Hur mår du?
- Jag fryser. - Fryser?
- Hämta en filt. - Ja.
Och något sött.
Kom igen, Helsingfors, hämta något sött nu.
Jag vet inte vad som hände.
Kanske för att jag har grävt hela dagen.
Jag har bara ätit en torr smörgås.
Du måste vila, pappa.
Vet du vad du behöver?
En god stuvning som du gillar.
- Med kikärter och lite fläsk. - Här är filten.
Sådär ja, Moskva.
Två änglar vid min säng,
en vid mitt huvud och en vid min fot.
Slappna av nu, okej?
Vad gör du här, pappa?
Jag vaknade vid fyra och du låg inte i sängen.
Jag kunde inte sova, så jag gick ut för att titta på stjärnorna.
Stjärnorna.
Himlen är så stor. Var tror du den tar slut?
- Vad är det? - Inget.
- Vet du varför jag slutade i gruvan? - Ja.
På grund av syfilis i lungorna.
Syfilis.
Dumbom, silikos heter det. Men nej.
Jag sa ju det.
Jag hade klaustrofobi.
- Du? - Ja.
Jag stod inte ut i det där hålet.
Jag började med rånen för att slippa hålet.
Och jag hamnade i fängelse, inburad i nästan hela livet.
Hur är det? Du verkar lite märklig.
Märklig?
Det känns toppen.
Här på landet...
På utsidan.
Har jag inte förtjänat en liten respit?
- Allt är bra, pappa. - Ja.
Och ännu bättre när vi har stuckit.
Skit i Maseratin och gymmen.
Vet du vad vi ska göra?
Vi ska köpa en ö.
Då kan du sova naken under palmerna.
I en hydda, eller du i en och jag i en.
Vi kan inte dela rum, som du snarkar.
- Va? Jag snarkar inte. - Pappa.
Du snarkar förfärligt mycket, jag lovar.
- Jag snarkar inte. - Jo, massor.
- Jag snarkar inte. - Jo, som en trombon.
In med den.
Ursäkta.
Nu får han vila.
Gör klart badrummet.
Och byt sen av Helsingfors hos gisslan.
Hej.
Ursäkta, jag är stressad.
Ingen fara. Jag tror inte att någon har försökt ringa.
Nej, så klart inte. Inte ens ett litet sms.
Förlåt om jag frågar, men...
Är allt bra med din dotter?
Jag stal din mobil och arresterade dig nästan
och du är bekymrad för mig?
Jag vet att du tog mobilen utan att mena det.
Du var orolig.
Och resten...
Det var snarare spännande.
"Var är bandspelaren?" Och med min arm sådär.
Snälla, förlåt mig.
- Antonio var livrädd. - Förlåt mig.
Men sen bjöd du in mig, så vi är kvitt.
Allt är okej, tack.
- Bra. - Så bra.
Vi oroar oss så mycket
men det borde vi inte. I slutändan...
Faktum är att inget är okej.
Allt är ganska illa.
Förfärligt. Det är ett rent elände.
Ursäkta, men jag...
Nödläget var...
...att min exmake hade tagit min dotter.
Han har besöksförbud på grund av misshandel.
Tack.
Jag ska hjälpa dig.
- Har du ont? - Lite.
Du ska få ett tryckförband.
Okej.
Kom här.
Kanske du ska...
Okej.
Behöver du hjälp?
Sakta.
Såja.
Så.
Såja.
Försiktigt.
Sådär ja.
Åh, Gud.
Vi borde peta ut kulan.
Nej.
- Det är muskler och ben. - Vi är försiktiga.
Hur ska du göra?
- Jag tar den här... - Nej, inte den.
Du måste få ut den.
Nej, folk på TV som haft kulor i sig har klarat sig.
- Glas, allt möjligt. Det går bra. - Okej.
Vi lämnar den.
Vi ska stoppa blödningen och se hur det går.
Ja.
Såja.
Okej, nu så.
Jag är klar.
Precis som när vi var barn och lekte doktor.
Okej.
Jag tog med antibiotika för ett helt kompani.
Smärtstillande, muskelavslappnande, allt.
Är inte det farligt? Läs om biverkningar.
Värre än ett skotthål? Det tror jag inte.
För barnet menar jag.
Det är sant.
Okej, jag läser, så får vi se.
Få se nu: "Läs hela foldern innan användning.
Spara foldern för framtida behov.
Har du några frågor, fråga din doktor
eller farmaceut. Den här medicinen..."
Gud.
Nej.
Har du mer nudlar?
Inga nudlar. Jag har ris.
Det blir bra.
Moskva.
Vad gör du?
Vad är det som händer?
- Jag vet inte. - Öppna inte!
Moskva!
Dörrarna öppnas.
Fokusera.
Framåt!
Gå till entrén.
Stopp!
Krypskyttar!
Alfa ett, redo.
Alfa två, redo.
Alla ner på golvet!
Ner med er!
Jag har skottläge,
- tre, två... - Pappa!
Göm ditt ansikte!
- Han bär inte mask. - De slåss.
- Nej, pappa. - Jag måste ut.
- Spela in. - Deras ansikten syns inte.
- Jag måste ut! - Varför?
Jag ser dem, men inte ansiktena.
Det är mitt fel att du är här. Du borde inte ha dödat henne.
- Inväntar order. - Släpp mig.
- Jag måste ut. - Lämna mig?
För att ta smällen.
Vi vet inte om de slåss.
Vi väntar, sir.
Jag måste ut.
Jag dödade henne inte. Jag gömde henne.
Dörrarna stängs om tre sekunder.
Skjut inte.
Fan.
Vi går ut, pappa, så du får lite luft.
- Ja, luft. - Ja.
Så tråkigt att du fått gå genom...
Genom något...
Något så... Ja, om det finns något jag kan göra.
Skaffa ett nummer, en livvakt med solglasögon.
Förlåt, jag ska inte skoja.
- Nej, det är ingen fara. - Jag beklagar.
När jag ser på dig, så får jag inte ihop det.
Du ser inte ut som jag tänker mig en...
En vad? En slagen kvinna.
Eftersom jag bär vapen.
Sanningen är att det inte börjar med ett slag.
Om det var så, skulle ingen vara med en våldsam man.
Det är tvärtom.
Man blir kär i en smart, charmig man som får en att känna sig viktig.
Och när han ber en att byta profilbild till ett foto på dottern,
så är det gulligt.
När han ber en att inte bära kort kjol på jobbet
tänker man att man är en kvinna i männens värld.
Han skyddar en bara.
Sen en dag skriker han åt en.
- Du måste inte berätta det här. - Jo, det måste jag.
Du förstår, det är som att gå ner ett trappsteg i taget.
Som i skräckfilmerna när någon går ner i källaren
och alla tänker gå inte ner där, men man gör det ändå.
Det var då han slog mig.
Sen slog han mig två gånger till.
Sen skilde vi oss.
Ingen anmälan?
Nej, han var polis.
Distriktets favoritkille.
Och jag ville bara få ut honom.
Jag antar att jag skämdes över att berätta för min chef
om 18 månaders slag och förnedring.
Jag har ett vapen i handskfacket,
men sanningen är att jag inte vet hur jag ska ta hand om mig själv.
Säg inte så.
De riktiga problemen satte igång några månader senare.
Min syster föll för honom.
De började träffas och resa ihop.
Då anmälde jag honom.
Sent och utan bevis.
Jag önskade inte henne det helvetet.
Förstår du?
Men det slutade med att jag framstod
som en lögnaktig, svartsjuk psykopat.
Kriminalaren som inte anmäler honom förrän han är med hennes syster.
Men Raquel, polisen eller domarna måste rimligen tro dig.
Jag känner din hopplöshet. Någon måste kunna hjälpa dig.
- Vem skulle kunna hjälpa mig? - Jag.
Förlåt, jag vet inte vad jag skulle kunna göra, men...
Tack.
Raquel.
- Raquel. - Ángel.
Något hände. Dörren öppnades några sekunder. Två personer slogs.
- Kanske en i gisslan. - Kom.
Se inte det här som ett hot.
Jag ber er personligen, inte som rånare.
Jag ber att ni tar på masker och huvor, och lugn och fint går upp på taket,
Bara tio minuter, okej? Gå ut, hämta luft och kom in igen.
Okej?
Vad vill du med detta? Distrahera poliserna?
De är redan distraherade, så sluta nu innan alla jagar upp sig.
Bete. De använder oss som bete.
Vad menar du?
De kastar oss till lejonen medan de flyr.
Vi går ut för att vara snälla.
En av mina kollegor behöver luft. Jag säger inte ifrån igen.
Vad lever vi i för värld? Ingen vill göra något för någon annan.
Vår kumpan hade en ångestattack och du tänker bara på betet.
Det är okej. Allt kommer att gå bra eftersom jag följer med ut.
Varför fick han panik?
På grund av skotten, eller hur?
På grund av de jävla skotten. Vem sköt ni?
Arturo, öppna munnen.
Öppna din jävla mun.
Öppna.
Lyft vänstra armen nu om du tänker fortsätta tjafsa.
Om du tänker hålla käft, lyft höger arm.
Bra.
Gå bort dit.
Sluta dumma dig, är du snäll.
- Det var inte en gisslan. - Varför inte?
Såvida de inte är helgon, skulle de inte låta gisslan gå ut utan att skjuta dem.
Han ville överlämna sig.
Sådär, pappa.
Ta lite luft.
Du måste inte göra detta.
Jag minns när mamma stack.
Du kunde inte andas.
Du gick ut på balkongen varje natt.
Gå ut nu.
Ta lite luft, så går vi in när det känns bättre.
Ta på er masker och huvor nu. Arturo, du ska gå bredvid mig.
Kondor Tre till högkvarteret. Det rör sig.
- Suárez, ha krypskyttarna redo. - De är på taket.
- De är många. - Kondor Ett, alla redo.
Fokusera. Vi kan se dem. De går.
Pappa, lugna ner dig.
Se vilken vacker dag.
Ja.
Se på solen. Andas och slappna av.
Det är en stor grupp som går runt.
De går mot kanten.
- Ja? - Varför är ni på taket?
Moskva behövde luft. Gisslan håller i låtsasvapen.
Som du säkert förstår
hade jag aldrig tillåtit detta.
Men de andra påstår att det är en bra idé.
Improvisera inte mer.
Håll mig underrättad.
De går fortfarande mot kanten.
Om ni inte håller er lugna
så kan ni glömma pengarna, Acapulco och barnen.
Ni förstör det här.
Ni behövde bara göra en sak: vara professionella.
Ser inte den här proffsig ut?
- Mycket fin. - Nej, inte fin.
Den är till och med bättre än de bankerna har.
Den kan inte ens spåras.
Den är ett konstverk.
- Vet du varför? - Berätta, Nairobi.
Därför att jag tog god tid på mig.
Jag är ett proffs.
Men jag vet inte vad man gör när ens pappa får panik mitt i röran.
Är du tjuv istället för son?
Nå, Berlin? Istället för mänsklig?
Det kanske är lätt för en skit som du.
Men jag vet inte.
- Så du dödade henne inte? - Nej.
- Säg sanningen? - Nej.
Berlin hittade en telefon.
Han krävde att jag skulle skjuta henne. Jag hade inget val.
Du pratar om Mónica.
- Vad har du gjort? - Backa.
Jag ringer inte för att småprata.
Om du kräver ärlighet och transparens vill jag ha detsamma.
Alla har rätt att sträcka på benen.
Var det inte snällt av mig att låta dem ta lite luft?
Jag vill inte skada eller skrämma dem.
Jag vill återlämna dem oskadda.
Så fort jag har fått mitt.
Det är allt.
De är beväpnade. Ta betäckning. Ta betäckning, allihop.
Vad är ordern?
Vad fan har du gjort?
Var är Mónica?
Något pågår.
Instruktioner inväntas.
Du har dödat Mónica. Helvete. Hon var helt oskyldig.
Jag har dem i sikte.
Inväntar bifall.
- Ner på knä. - Va?
Hon var gravid!
Fan! Krypskyttar. Låtsas vara gisslan. Upp med händerna!
Jävlas inte, upp med dig!
Jag pratar med dig!
Något händer. De går ner på knä.
De tänker avrätta dem.
Ge mig order.
De är krypskyttar.
De rör sig!
Kondor Tre här. En Dalí siktar.
Jag ser honom tydligt.
Inväntar instruktioner.
Jag behöver klartecken.
De är fortfarande på knä. Vad gör jag?
De springer! De tänker döda dem!
Jag har kidnapparen i sikte.
- De har krypskyttar. - Ner på knä!
De siktar på varandra.
De tänker avrätta dem, sir.
Inväntar tillstånd.
De tänker döda dem!
Gör det.
Kondor Tre, skjut.
Bakom dig!
Målet är oskadliggjort, sir.
Målet ligger ner. Vi kan se honom.
Fan, det är fabrikschefen.
Arturo Román. Skjut inte!
Kondor Tre, avvakta.
Säg till alla enheter.
Vi sköt en gisslan.
Undertexter: Cecilia Torngrip