De kommer til å drepe deg, hurpe.
Du er død uansett.
Helvete.
Greit.
Jeg klarer det.
Ned på knærne!
Nei.
LØRDAG
Ikke se på meg.
- Ikke gjør det. - Ikke se på meg.
Ikke se på meg, for faen.
Hold kjeft.
26. TIME AV KUPPET
Hva skjedde?
Ro dere ned, for pokker.
Ro dere ned,
ellers er vi ferdige.
Vis litt mot.
Takk.
- Hold kjeft. - Takk.
Si at du drepte meg og dumpet liket. Jeg gjemmer meg.
- Hvor i faen skal du gjemme deg? - I det andre hvelvet.
Jeg har tilgang. Ingen kommer inn. Si at du drepte meg.
- Si det. - Det er ikke noe blod.
Ikke en eneste dråpe.
Skyt meg her.
- Skyt meg her. - Ikke vær dum.
Skyt meg i hånda.
I skulderen.
Skulderen er for nær lungen.
Jeg klarer ikke.
I låret. Det blør masse.
De stakk søsteren min. Hun blødde masse.
Kom igjen.
Bit meg i hånda.
Så, så.
To skudd.
Sikter du dårlig, eller gjør blondiner deg nervøs?
Det er ikke så lett når de trygler.
Gjør det selv.
Jævla drittsekk.
Du bruker meg for å unngå blod på hendene.
Rører du meg igjen, er du død.
Det er en kullovn i kjelleren. Sleng henne i den.
Etterpå kan du vaske her.
Paula?
Paula, kjære? Hvor er du?!
Hvor er du, Paula?
Paula, kjære.
Paula!
Jeg bor ikke i Almazan, men Madrid.
Bussen til sentrum er nummer 21.
Jeg har to døtre...
Nøklene ligger ved døren...
Jeg bor hos Raquel og Paula.
Jeg vil ikke på noe hjem.
Jeg har to døtre...
Paula får det som hun vil.
Paulas far har besøksforbud.
Aldri la Paula bli med faren sin.
Ja?
Professor... Tiden er ute.
Overgir dere dere?
Hva lekte du som liten?
Hoppetau.
Boksen går. Sett halen på grisen.
Med dukker. Jeg var flink til det.
Jeg lekte politi og røver.
Kan du den?
Politiet måtte ta alle de andre. Ble man tatt, var man ute.
Men jeg husker ingen...
...som ga opp før de ble tatt.
Ungene i skolegården...
...risikerer ikke fengsel i åtte til 16 år.
Det stemmer.
Du har helt rett. Jeg har snakket med partnerne mine.
Vi stemte. Og vet du hva?
Vi er optimistiske. Vi går for null år i fengsel.
Det er Raquel. Jeg kan ikke ta telefonen nå.
Er det et nødstilfelle, legg igjen en beskjed.
Mange lider. Hva skal dere gjøre?
Notér dette.
Jeg må ha en lastebil.
Med tre hjulsett og 18-tonns henger.
To tankbiler med propan som følger den.
Og skipet Malaika, registert i St. Vincent.
Høres det kjent ut? Dere beslagla det med 2 800 kilo kokain.
Det er ved militærbasen i Ferrol.
Det blir ikke lett å få godkjent kravene.
På grunn av logistikk og sikkerhet...
Se for deg dette...
Et bygg kollapser.
Og det er 67 mennesker i det.
Tror du media er enig i at de bør reddes? Hør her.
Enkelt og greit.
Dere har bare to valg. Dere prøver dere på oss eller redder liv.
Begge deler går ikke.
Du har én ny beskjed.
Jeg er ferdig. Jeg er på vei.
Trykk én for å ringe tilbake.
Jeg skal love deg noe.
Hvis dere ikke prøver dere, skal dere få de 67 gislene
i god behold
når vi er i internasjonalt farvann.
Og dette var ikke mitt valg.
Jeg hater havet, fisk og sand.
Livet gir en ikke alltid enkle utveier.
Jeg fikk en beskjed fra datteren min i morges
fra denne telefonen, og jeg... Jeg er Raquel Murillos mor.
Og jeg får ikke tak i henne.
Vet du hvor hun er? Det er et nødstilfelle.
Vi gir dem bilen for å få dem ut av dekning.
Det er enklere utendørs.
Vi fyller bilene med sovegass.
De drar ikke.
Hvordan vet du det?
De åpnet hvelvet, men ville ikke ha pengene.
De ventet på politiet.
De begynte å skyte.
De kastet to åpne bager og spredte pengene på gaten.
- Og så? - De spilte fanget
for å kunne forhandle.
Men de ville inn.
Med maskingevær, røde kjeledresser, masker og Guds vilje.
De aktiverte alarmen timer etter å ha gått inn.
Da de åpnet hvelvet.
De fikk det til å se ut som et ran.
Det var med vilje.
Ambassadørens datter er der inne.
Det er derfor han ikke tviler.
Han er selvsikker fordi planen fungerer.
Finnes det noen bedre plan enn å stikke med åtte millioner?
De trykker sine egne umerkede sedler.
Her, ikke sant?
Ja.
Forsiktig.
- Hvorfor åpner den seg ikke? - Blodet.
- Har den ingen forsinkelse? - Nei.
Kom igjen.
Unnskyld meg.
- Stopp. - Jeg har en telefon
til Raquel Murillo.
- Ok. - Det er viktig og personlig.
- Det er et nødstilfelle. - Gå inn.
Ut med armene.
Følg meg.
Det er en telefon på repeateren.
Spill den inn.
Vi tar opp.
En sivilist kommer til hovedkvarteret.
Han vil snakke med inspektøren. Det haster.
Unnskyld meg, men jeg har moren din på telefonen.
Du ringte henne fra min telefon.
Det gjelder datteren din.
- Ja? - Å, kjære.
Stopp opptaket.
Paula ble med faren sin.
- De skulle spise lunsj. - Hva?
- Det skulle gå fort. - Hva har du gjort?
- De er ikke tilbake ennå. - Han har besøksforbud.
Han treffer Paula hver 15. dag og får ikke komme inn.
- Hva skal jeg si? - Stopp opptaket.
Det går ikke.
Så demp det.
Mor. Når dro de?
For to timer siden.
Vent på meg der.
NASJONALPOLITIET
- Litt av et opplegg dere har. - Almasa.
Følg herren ut.
Skuddene kom fra et sammenstøt med politiet.
På grunn av et gissel som ikke fulgte reglene...
...og prøvde å ringe et nummer.
Og jeg lurer på...
Hvis jeg har frk. Gaztambides telefon...
Hvem er dette sin?
Kjenner noen igjen ringetonen?
Hva skjedde?
Hva?
Vi hørte skuddene. Hva pokker skjedde?
Ikke her.
Ingen skulle dø.
Hun hadde telefon. Hva forventet du?
Skrem henne, ikke drep henne. Skjær av henne øret som på film.
Hvis hun hadde fortalt politiet om oss,
hadde du vært død nå.
Men beholdt øret.
- Hvem skjøt henne? - Denver.
Han er for impulsiv.
Ikke noe blod, sa Professoren. Det er en regel.
Vi har fått en endring
i hvem som styrer gislene.
Forstått?
Ikke bli nervøs. Folk er på vår side,
og slik forblir det.
Vi forsvinner før de innser at noen mangler.
Da er vi langt unna.
Vet Professoren det?
Vet han at du brøt den viktigste regelen?
Og det sier du?
Du som nesten drepte en purk fordi du knulla den idioten?
Vi må si det til ham.
Hysj, gutt.
Ring ham, Rio.
Han tar den ikke.
Man kan ikke ha styring hele dagen.
Man må spise, sove og gå på toalettet.
Det er derfor jeg bestemmer her.
Vi må være profesjonelle for å rømme.
Hva pokker foregår?
Jeg hørte dere.
Berlin fikk et gissel drept.
Hvem gjorde det?
Sønnen din.
Er tyv er per definisjon en arrogant optimist.
De tror alt vil gå bra.
Men Moskva falt først.
Han var en av de anstendige
som man kunne stole på.
Og forteller dårlige vitser.
Han var søt.
Hva er det?
Bra låt.
Vet du hvordan musikk ble oppfunnet?
- Nei. - På et tog.
Jeg tror det var en far og hans sønn Pachi.
Og gutten var bekymret
for om toget kom til å stoppe i riktig by, og han maste.
Han sa: "Stopper det, pappa?" "Ja da, Pachi."
"Stopper det, pappa?" "Ja da, Pachi."
Du og Denver?
Er dere i slekt og ranspartnere?
Som en dobbel blyantspisser, men innbruddstyver.
Den ettermiddagen fortalte Moskva meg hvordan han fikk med sønnen på kuppet.
Han burde ikke være med.
Men da Professoren fortalte meg planen,
dro jeg ham med.
Kom igjen.
Gi meg en klem!
Fengselsmat er greit for deg.
Slutt. Det er bare luft.
Luft, ja.
Og det mettede fettet de har der.
Gi meg en sigarett.
Jeg har en klar.
Hva med deg? Hvordan går det?
Det går bra.
- Hva er det? - Hva tror du?
Det er godt å se deg.
Ikke lyv.
Det er sjette gang, og du har aldri sett sånn ut.
Hva er det?
Jeg dreit meg ut.
Hva har du gjort?
Han hadde mistet 800 piller.
Fra en polsk fyr.
En jævla langer fra Alcorcon.
De stjal dem visst fra bilen hans.
Sjefen hans...
...er en jævel.
De brekker nesa di, de brekker beina dine...
Så alle vet at du stjal fra feil fyr.
Pappa...
Fristen er i kveld, og jeg har dem ikke.
Jeg sverger. De stjal dem. Jeg solgte dem ikke.
Jeg tok dem ikke, for jeg blir dårlig.
Og siden de skulle knuse beina hans, tenkte du...
Han kan trykke sedler.
Vi har gjort alt annet.
Buntmakere, sparebanker... varebiler.
Vi trenger en stor jobb.
Går det, tar jeg med sønnen min til et land...
...vi ikke kan uttale.
Uten polakker og gjeld. Vi kan begynne på nytt.
Men med en mojito og en strand.
Unnskyld.
Unnskyld? Ser du ikke at hun vasker?
Jeg glemte notatene mine.
Du glemte notatene dine. Gå nå.
Ikke vær slem. Slipp meg forbi.
Kan du...?
Jeg må lese. Jeg glemte notatene mine. Jeg går.
Slutt, kom igjen.
Så gå, da. Herregud.
Moskva!
Stopp, Moskva.
For siste gang.
Gå tilbake til posten din.
Eller så?
Skyter du meg?
Hvem blir nestemann?
Alle sammen?
Da er du alene her.
Sønn...
Drepte du henne?
Pappa.
- Jeg får ikke puste. - Hva er det, pappa?
Er det infarkt?
Nei, pappa.
Det er panikkanfall. Legg ham ned.
Legg ham ned.
- Sånn, ja. - Pappa.
Moskva visste at det ikke kom til å bli drinker
eller et land de ikke kunne uttale.
Han hadde ikke reddet Denver.
Han hadde involvert ham i noe han bare kunne unnslippe i jern
eller med en kule i brystet.
Unnskyld meg.
Skuddene vi hørte... Ble noen skadd?
Ro deg ned, ok?
Ingen ble skadd, ok?
Vi gjorde det for å unngå at noen blandet seg.
Dere hørte ham.
La oss slutte å tenke på rare ting.
De er tyver, ikke hellige krigere.
- Mamma. - Unnskyld.
En karusell.
Og den andre...
- Båtene som snurrer. - Ja, båtene.
Se.
Mamma! Vi var i fornøyelsesparken. Det var så gøy.
Selvsagt, søtnos.
Mor, kan du følge henne opp på rommet med teddybjørnen?
Selvsagt.
Kom, kjære.
Vi sees senere.
Du brøt besøksforbudet.
Snu deg mot veggen.
Jeg er faren, Raquel. Du får ikke skille oss.
Du har brutt besøksforbudet.
Snu deg mot veggen.
Du har ødelagt livet mitt.
- Snu deg! - Hva gjør du?
Skal du sikte på meg med pistol?
- Ja? - Raquel, det er Salva.
Jeg ringer fra kafeen.
Du tok telefonen min i kaoset. Raquel?
Pappa? Hvordan har du det?
- Jeg er kald. - Kald?
- Hent et pledd. - Ja.
Og noe søtt.
Hent sukker, Helsinki. Ikke bare stå der.
Hva skjedde?
Kanskje det er fordi jeg har
gravd i hele dag.
Og jeg har bare spist et gammelt smørbrød.
Du må hvile deg, pappa.
Vet du hva du trenger?
En god gryte.
Med kikerter og
- svinekjøtt. - Her er pleddet.
Ta det med ro, Moskva.
Senga mi har fire hjørner,
og fire engler passer på meg.
Slapp av, ok?
Hva gjør du her, pappa?
Jeg våknet, og du lå ikke i senga.
Jeg fikk bare ikke sove.
Så jeg gikk ut for å se på stjernene.
Stjernene.
Himmelen er så stor.
Hvor tror du den ender?
- Hva er det? - Ingenting.
- Vet du hvorfor jeg sluttet i gruven? - Selvsagt.
På grunn av det i lungene dine. "Symfilis".
"Symfilis".
- Det heter silikose, dummen. - Det var det jeg sa.
Men nei.
Jeg hadde klaustrofobi.
- Du? - Ja.
Jeg orket ikke å være i det hullet.
Jeg begynte med ran for å slippe unna det.
Og jeg endte opp i fengsel. Innesperret som alltid.
Går det bra?
Du virker rar.
Rar, nei.
Jeg føler meg bra.
Her på landet...
Og i frihet.
Skal jeg ikke få slippe å ha gjeld opp til halsen?
- Vi klarer oss, pappa. - Ja.
Og det blir enda bedre når vi drar vår vei.
Drit i Maserati-en og helsestudioet.
Vet du hva vi gjør?
Vi kjøper en øy.
Så du kan sove naken under palmene.
I en hytte. Eller hver vår.
Ikke sammen, for du snorker.
- Hva? Jeg snorker ikke. - Pappa.
Du snorker skikkelig.
- Jeg snorker ikke. - Du snorker.
- Jeg snorker ikke. - Du er som en trombone.
Under her.
Bare en stund.
Vi lar ham hvile.
Vask badet.
Så bytter du og Helsinki på gislene.
Hei.
Jeg roter så fælt.
Ingen problem. Jeg tror ikke noen har ringt meg.
Ikke engang en tekstmelding.
Selvsagt ikke.
Det er ikke min sak, men...
Er alt i orden med datteren din?
Jeg tok telefonen din og anholdt deg nesten,
og så tenker du på meg?
Du tok den ved et uhell.
Du var nervøs og slikt.
Og ransakingen...
Det var jo spennende.
"Hvor er opptakeren?"
Og armen min bak der.
Beklager.
- Antonio ble livredd. - Unnskyld.
Men du inviterte meg inn, så vi er skuls.
Alt er i orden. Takk.
- Bra. - Så fint.
Vi bekymrer oss så mye,
og det burde vi ikke. I bunn og grunn...
Faktisk er ingenting i orden.
Alt går ganske dårlig.
Forferdelig. Det er synd.
Beklager, men jeg...
Jeg...
Nødstilfellet var at...
...eksmannen min hadde tatt datteren min.
Han har besøksforbud på grunn av vold.
Takk.
Jeg har ting til deg.
- Gjør det veldig vondt? - Litt.
La oss ordne trykkbandasjen.
Ok.
Kom igjen.
Kanskje du burde...
Greit.
Vil du ha hjelp?
Sakte.
Sånn, ja.
Sånn.
Forsiktig.
Sånn, ja.
Herregud.
Vi må fjerne kulen.
Nei.
Vi roter det bare til.
Vi er forsiktige.
Hvordan da?
- Jeg bruker denne... - Ikke bruk den.
Vi må få den ut.
Noen lever med kuler i seg. Jeg så det på TV.
Med glass og alt mulig.
Greit.
Vi lar den være.
La oss stoppe blødningen, så får vi se, ok?
Ja.
Sånn.
Sånn, ja.
Jeg er ferdig.
Akkurat som da vi var barn
og lekte doktor.
Greit.
Jeg har nok antibiotika til en bryllupsmiddag.
Smertestillende og muskelavslappende.
Er ikke det farlig?
Se om det har bivirkninger.
Mer bivirkninger enn et skuddsår? Jeg tror ikke det.
For barnet.
Det er sant.
Jeg skal lese vedlegget, så får vi se...
"Les hele vedlegget før bruk.
Ta vare på vedlegget.
Har du spørsmål, spør en lege
eller farmasøyt. Denne medisinen er..."
Herregud.
Nei.
Har du mer nudler?
Ikke nudler. Jeg har ris.
Samme det.
Moskva.
Moskva!
Hva gjør du?
Hva foregår?
- Jeg vet ikke. - Ikke åpn døra!
Moskva!
Dørene åpner seg.
Følg med.
Kom igjen!
Bort til inngangen.
Stopp!
Skarpskyttere!
Alfa én klar.
Alfa to klar.
Ned på gulvet!
Jeg kan skyte. Jeg teller ned.
- Tre, to, én. - Pappa!
Dekk til ansiktet.
- De har ikke masker. - De slåss.
- Nei, pappa. - Jeg må ut.
- Spill inn. - Jeg ser ikke ansiktene.
- Jeg må ut. - Hvorfor det?
Venter på grønt lys.
Det er min feil. Du skulle ikke ha drept noen.
- Venter på ordre. - Slipp meg.
Du skulle overgi deg, ikke sant?
For å ta skylden.
Vi vet ikke om de er ranere.
Vi venter.
- La meg gå. - Jeg drepte henne ikke.
Jeg gjemte henne.
Dørene lukkes. Om tre sekunder.
Ikke skyt.
Pokker heller.
Vi går ut, pappa.
Så du får litt luft.
- Jeg må ha luft. - Ja.
Beklager at du måtte oppleve...
Oppleve noe...
Noe så... Hvis det er noe jeg kan gjøre.
Skaffe deg nytt telefonnummer og livvakt med solbriller.
Jeg burde ikke fleipe.
- Nei, ta det med ro. - Beklager.
Jeg ser på deg, og det gir ikke mening.
Du er så langt fra...
Hva da? En mishandlet kvinne?
Fordi jeg har pistol.
Sannheten er at det ikke begynner med en ørefik.
Da hadde ingen vært sammen med voldelige menn.
Det er motsatt.
Du forelsker deg i en smart og sjarmerende mann.
Du føler deg som den viktigste i verden.
Og når han ber deg om å skifte profilbilde til et av datteren din,
synes du det er søtt.
Og når han ber deg om å ikke gå i miniskjørt på jobben,
tenker du: "Jeg er en kvinne i en mannsverden.
Han beskytter meg."
Så en dag skriker han til deg.
- Du trenger ikke å fortelle. - Jo, det må jeg.
Hør her.
Det er ett skritt om gangen.
Som i skrekkfilmer når noen går ned i kjelleren,
og alle sier "ikke gå ned", men du gjør det likevel.
Og da slo han første gang.
Så andre gang, så tredje.
Og vi skilte oss.
Anmeldte du det ikke?
Nei, han var purk.
Distriktets mest populære.
Og jeg ville bare ha ham vekk.
Jeg...
...ville vel ikke sitte hos sjefen min...
...og fortelle om et og et halvt år med ydmykelser og slag.
Jeg har en 9mm H&K i hylsteret,
men jeg aner ikke hvordan jeg skal ta vare på meg selv.
Ikke si det.
Men det egentlige problemet dukket opp noen måneder senere.
For søsteren min falt for ham.
De datet og reiste sammen.
Da anmeldte jeg ham.
Sent og uten bevis.
Søsteren min skulle slippe det helvetet.
Forstår du?
Men jeg virket jo
som en sjalu psykopat med falske beskyldninger.
Inspektøren som ikke anmeldte ham før han ble sammen med søsteren hennes.
Men, Raquel... Politiet
eller dommerne må jo tro deg. De er nødt til det.
Jeg føler hjelpeløsheten din. Noen må kunne hjelpe deg.
- Hvem kan hjelpe meg? - Jeg.
Jeg vet ikke med hva, men...
Takk.
Raquel.
- Raquel. - Ángel.
Det har skjedd noe. Døren var åpen i noen sekunder. Det var slåsskamp.
- Vi tror det var et gissel. - Kom.
Dette er ingen trussel.
Jeg ber dere personlig, ikke som raner.
Ta på dere maskene og hettene
og gå ut på taket uten å gjøre noe dumt.
Bare i ti minutter. Få dere litt luft og gå inn igjen.
Greit?
Hva vil du?
Distrahere politiet?
De er allerede distrahert, så ikke gjør alle urolige.
Åte.
De vil bruke oss som åte.
Hva mener du?
De kaster oss til løvene mens de flykter.
Vi gjør det for å være snille.
En av partnerne våre trenger luft, og jeg gjentar det ikke.
Hva slags verden er dette?
Ingen gjør noe for noen.
Partneren vår fikk panikkanfall, og dere snakker om åte.
Det går bra.
Det går bra, for jeg blir med dere.
Hvorfor fikk han panikk?
Skuddene, ikke sant?
Det var på grunn av skuddene. Hvem drepte dere?
Åpn munnen, Arturo.
Åpn munnen, for pokker.
Åpn den.
Løft venstre arm hvis du skal fortsette å mase.
Løft høyre arm hvis du skal holde kjeft.
- Bra. - Denver, gå bort dit.
Gå bort dit.
Slutt å tulle.
- Det var ikke et gissel. - Hvorfor ikke?
Hvis de ikke er helgener,
hadde de ikke latt dem nå døra uten å bli skutt.
Han ville overgi seg.
Sånn, pappa.
Litt luft.
Du trenger ikke gjøre dette.
Jeg husker da mamma dro.
Du slet med å puste.
Du satt på balkongen hver kveld.
Så du skal ut uansett.
Vi går inn når du føler deg bedre.
Ta på masker og hetter.
Arturito, hold deg nær meg.
Condor tre til hovedkvarteret. Bevegelse.
- Suárez, gjør skarpskytterne klare. - De er på taket.
- Stor gruppe. - Condor én, alle er klare.
Hold fokus. Vi ser dem. De går.
Ro deg ned, pappa.
Det er en fin dag.
Ja.
Se på sola. Pust og slapp av.
En stor gruppe. De går fortsatt.
De går mot kanten.
- Ja? - Hvorfor er dere på taket?
Moskva lufter seg. Gislene har liksomvåpen.
Du vet svært godt
at jeg aldri hadde tillatt det.
Partnerne mine sa at det var lurt.
Ingen improvisasjon.
Hold meg informert.
De nærmer seg kanten.
Hold hodet kaldt,
ellers blir det ikke noe penger, Acapulco og barn.
For dere ødelegger.
Dere hadde én jobb:
å være profesjonelle.
Er ikke dette profesjonelt?
- Vakkert. - Nei, ikke vakkert.
De er enda bedre enn de i banken.
De kan ikke spores.
De er kunstverk.
- Og vet du hvorfor? - Fortell, Nairobi.
Fordi jeg brukte god tid.
Jeg er profesjonell.
Men jeg vet ikke hva jeg gjør hvis faren min plutselig får panikk.
Være tyv i stedet for sønn?
Hva, Berlin?
Ikke menneske?
Det er kanskje lett for deg.
Men... det vet jeg ikke.
- Du drepte ikke jenta? - Nei.
- Snakk sant. - Nei.
Berlin fant en telefon.
Han ba meg skyte henne. Jeg hadde ikke noe valg.
Du snakker om Mónica.
- Hva gjorde du? - Tilbake.
Jeg ringer ikke for å småprate.
Hvis jeg skal være ærlig, må du også være det.
Alle har rett til å strekke på beina.
Er det ikke hyggelig av meg å la gislene få litt luft?
Jeg vil ikke skade eller skremme dem.
Jeg vil gi dem tilbake i god behold.
Når jeg får det jeg vil ha.
Det er det hele.
De er bevæpnet. Søk dekning.
Søk dekning.
Ber om ordre.
Hva faen gjorde du?!
Hvor er Mónica?!
Det er noe på gang.
Ber om instruksjoner.
Du drepte Mónica. Pokker heller.
Hun var uskyldig.
Dette er Condor én. Jeg ser dem.
Ber om tillatelse.
- Ned på knærne. - Hva?
Hun var gravid!
Skarpskyttere.
Lat som vi er gisler. Opp med hendene.
Opp med deg!
Jeg snakker til deg!
Det skjer noe. De kneler.
De skal henrette dem.
Jeg må ha ordre.
Det er skarpskyttere.
Bevegelse!
Dette er Condor tre. En Dalí peker.
Jeg har ham i siktet.
Ber om instruksjoner.
Gi meg autorisasjon.
De kneler fortsatt. Venter på ordre.
De løper. De skal henrette dem!
Jeg ser kidnapperen.
- Skarpskyttere. - Ned på knærne!
- De sikter på hverandre. - Gi meg grønt lys!
De skal henrette dem.
Ber om tillatelse til å åpne ild.
De kommer til å drepe dem!
Gjør det.
Condor tre, skyt.
Bak deg!
Målet nede.
Målet nede. Vi ser dem.
Pokker, det er direktøren.
Arturo Román. Ikke skyt!
Condor tre, ikke skyt.
Si ifra til alle enheter.
Vi traff et gissel.
Tekst: John Friberg