_
- Tidigare: - Supergirl räddade mig.
Covilles läror är så fel.
I Covilles namn ber vi dig ge oss dagboken åter!
- Det var hon. Jag såg ansiktet. - Jag gör allt för att skydda dig.
- Vi hade misslyckats utan kryptonit. - Jag söker botemedel.
Supergirl bad mig bryta mig in.
Jag kan aldrig mer lita på henne.
Det är ett biolistiskt system som används i genmanipulation av grödor.
Reigns celler står nära växters.
Kryptonier omvandlar solljus. Hur fungerar det?
Man täcker partiklar av tungmetall med Sams dna som läggs över Reigns.
- Plasmid inlagd. - Laddning avvisad.
Jag trodde att det skulle fungera. Jag behöver rätt vektorer, metall...
- Jag behöver mer tid. - Ja.
Ge Lena mer tid. Hon har inte mycket kvar.
När jag kommer ut ska jag slita ur ryggraden på henne.
Och när det är gjort ska jag knäcka den här planeten i två delar.
Vi vill inte lyssna på det.
- Vad var det där? - Spridningsfält. Hon ser oss inte nu.
Inte ens med röntgensynen?
Inte ens med röntgensyn.
Våglängdsstörningarna skadar alla kryptonier. Det håller henne stilla.
Lena, du skulle ju säga till om du utvecklade vapen mot kryptonier.
- Det här är inget vapen. - Det kan bli det.
Jag berättade om kryptoniten. Jag gör det igen som jag gick med på.
Vad gäller annat i mitt arbete tänker jag inte på dig hela tiden.
Kara... har nåt hänt med Reign?
Nej, det är faktiskt Lena.
Varför sa du till henne att Supergirl bad Guardian gå in i hennes labb?
- Nu har hon problem med mig. - Nej, hon såg fram emot ert möte.
Hon såg fram emot Kara. Hon har problem med Supergirl.
Supergirl kan inte be henne lita på mig då jag är bästa vännen Kara.
Och Kara kan inte säga åt henne att Supergirl tog kryptoniten personligt -
- då Lena inte vet att jag är Supergirl.
- Det du säger är virrigt. - Du borde ha skyddat mig.
Jag är ledsen, men det var viktigt att vara ärlig.
- På min bekostnad. - Jag tycker om henne.
Om det ska bli nåt måste jag vara ärlig om Guardian och allt.
Jag är glad för din skull, James, men jag kan inte vara uppriktig mot Lena.
- Du var uppriktig mot mig. - Min hemliga identitet skyddar folk.
Om Lena vet att jag är Supergirl kan folk använda det mot henne.
Jag har tvingats vara oärlig i två år medan hon har varit ärlig.
Lillian Luthor hade rätt.
Lena skulle bli förkrossad om hon fick veta -
- och klumpa ihop mig med alla som har svikit henne.
Kan jag hjälpa dig? Du får inte...
- Är ni James Olsen? - Ja. Kan jag hjälpa dig?
- Är allt som det ska? - Ni vet... Supergirl...
Ni måste ge henne den här.
- Vad är det här? - Thomas Covilles dagbok.
- Hur fick du tag på den? - Jag stal den.
Kan ni ge henne den? Ni känner väl varann?
Jag tror att hans följare tillverkar en bomb.
Jag var lärare - lingvistik och semiotik.
- Du lärde Coville kryptoniska. - Han hittade mig.
Jag hade blivit räddad av henne.
Jag ville ge miraklet en mening.
Men när Reign kom fick följarna mig att översätta hans dagbok.
Den innehöll allt han hade lärt sig om Krypton. Bara jag kunde läsa den.
Men det jag läste... Det var som ett recept.
Sprängmedel.
- Var är Coville nu? - Han gick upp i rök.
De övriga säger att han dog som martyr i Reigns tjänst.
De har blivit fanatiska.
Var är hans lärjungar nu?
Det var härifrån jag flydde.
Jag vet att jag borde ha stuckit tidigare.
Men det var så fint att tro på nånting och känna samhörighet.
Men sen kom Reign och...
Coville meddelade oss att vi tillbad fel gud.
Han sa att Reign var vår räddning.
- Jag måste gå. De letar efter mig. - Nej, nej...
- Stanna här i stället. - Jag kallar på vakterna.
Vart ska du?
Jag ska ge Supergirl den här. Hon hittar och stoppar dem.
Jag är hennes vän också.
Om du tyckte att jag var grym redan ska du se vad jag har köpt nu.
Den står parkerad här utanför. Vill du titta på den?
Det är en Itom -62. Jag har alltid velat ha den bågen.
Vad säger du? Ska vi åka en sväng? Jag har fixat en hjälm till dig.
Nej tack.
Ja, det är okej.
Vad har du alltid velat göra? Ville du inte färga topparna blåa?
Nej.
Vad sägs om ett husdjur?
- Varför inte en katt? - Mamma är allergisk.
Vill du spela Alfapet? Eller så kan vi prata bara.
Ta inte illa upp, men jag vill bara vara i fred.
Javisst. Okej.
Jag vet att du inte kan vara helt ärlig mot Lena, men du kan kanske -
- gå till henne som Supergirl -
- och förklara varför du bad James göra det.
Det här var en människa.
Det blir såna skuggor efter kärnvapen, men byggnaden är oskadd.
Vad för bomb gör de?
Ursäkta?
Jag känner dig. Du heter Olivia. Vi träffades på Covilles möte.
Jag måste få veta om Tanya är här.
- Vi kom ifrån varann. - Hon mår bra. Lugn.
- Hon är inte säker här. - Blev du förföljd?
- James! De tar Tanya! - Hallå där!
- Det skulle man kunna säga. - Lugn...
- James! Hjälp! - Låt mig vara!
Ta det lugnt. Ta det bara lugnt.
Ring polisen. Är du oskadd?
Coltrane.
Släpp henne.
Nej! Hon ska avsluta det hon påbörjade.
Stå still!
Visa mig händerna.
- Jag är obeväpnad. - Stå still, sa jag!
Nej, han skyddar mig.
- Ner på knä! - Nej, det är de andra.
Vänta. Är du Guardian?
Lägg inte ut det på sociala medier. Jag vill ligga lågt.
Förlåt. Det är bara så grymt. Jag hade ingen aning.
Jag trodde att du bara var Supergirls vän.
Du är inte Superman, men du är super.
De är super. Jag är bara Guardian.
Lägg av. Förminska det inte.
Du är Guardian. Du är superhjälte.
- De hade skjutit dig ändå. - De sköt mig med pansarbrytande.
Nej, inte lärjungarna. Polisen.
Jag har sett det hända min pappa och mina bröder. Jag bara...
Jag trodde inte att det kunde hända Guardian.
Jag måste byta om. Kom.
Nåt lättläst?
Ja... jag försöker komma på hur jag ska nå fram till Ruby.
Jag miste min far som tonåring.
Jag borde vara perfekt för att hjälpa henne igenom det här med mamma.
Inget har fungerat -
- så jag köpte alla böcker jag hittade om barn och trauman.
Har nån kapitel om mamma som världsdödare som vill döda en?
De har utelämnat det.
Hon har suttit i pyjamas i lägenheten i en veckas tid.
Jag vet allt om hur det är. Allt om hur det är.
Min far blir mer och mer inåtvänd och omedgörlig.
Han har bra dagar fortfarande.
Tyvärr är det långt mellan dem.
Jag är ledsen, J'onn.
Jag önskar att jag kunde bromsa det.
Nu med den psykiska inhibitorn är hjärnan nästan som en människas.
Jag har studerat hjärnans plasticitet en smula.
Studier visar tydligen att tredimensionella videospel -
- kan vända förfallet.
Du borde ta honom till en spelhall.
- Kan du räkna ut vad det är för bomb? - Ja...
Lenas spektralanalys går på högvarv så vi får återgå till DEO.
- Visst. - Vi kan ta Covilles dagbok samtidigt.
Bra idé.
Du... börja ni så kommer jag sen. Jag ska pröva det här.
Kör hårt.
Jag är inte närmare ett botemedel åt Sam så...
Jag tycker inte om att det är spänt mellan oss, Lena.
Jag vet att det är mitt fel. Jag vet att James berättade.
Det känns hemskt. Jag gjorde ett stort misstag. Förlåt mig.
Det är lätt att medge misstag som har blivit avslöjade.
Du har rätt.
Jag vill inte att det förstör vår vänskap.
- Det gör det inte. - Bra.
Vi har ingen vänskap, Supergirl. Det har bara handlat om arbete.
Vi har ett jobb att göra. Jag tänker inte låt nåt mellan oss störa det.
- Tänker du det? - Givetvis inte.
Jag hoppas bara att vi kan försöka bygga upp förtroendet efteråt.
Varför är vår vänskap så viktig? Jag har vänner som inte går bakom ryggen.
De vet smärtan på grund av familjen och att jag inte tillåter svek.
Förstått.
- Var är hallen? - Den ligger där framme, far.
Tror du att jag är dum? Det är en gammal byggnad med viss arkitektur.
Det är pelargångar.
- Det kan även vara marknadsstånd. - Det här är en annan sorts hall.
Okej, vi delar upp oss i lag.
Vi ses där inne.
- Vad hände? Är du oskadd? - Ja.
- De kom för att ta mig. - Du anar inte vem ledaren var.
Olivia.
Hon var ju den första som gick emot Coville på arenan.
Ja, hon var vilsnast av alla efter det, men besökte honom i fängelse.
Du borde ha kallat på mig.
Guardian hanterade det.
Lugn, jag tänker inte grunda en kyrka eller nåt.
Apropå det, nån lycka med att hitta sekten?
Vi var till platsen du flydde ifrån. De var inte där.
Vi fann bevis för bygget av bomben du berättade om för James och Kara.
De misslyckades.
Vi tror att nån kan ha dött där.
Det här var Lizas. Hon var min vän.
Vad är det?
James?
"Ge oss Tanya och dagboken annars avslöjar vi ditt sanna ansikte."
De talar om för National City att jag är Guardian.
"Kom med Tanya och dagboken till hörnet Pacific och 1st kl. 17."
"Om ni inte kommer sänder vi den här videon och avslöjar James Olsen."
- Förlåt, jag satte dig i fara. - Det är inte ditt fel.
Om de avslöjar dig kan du bli gripen.
Alla du har satt i fängelse kan ge sig på dig.
Tanya, det handlar inte om det nu. Vi måste skydda dig.
Vi har tre timmar på oss. Vi kan hitta dem innan nåt händer James.
Det är ingen kö till "Dance Dance Revolution."
Jag vill inte spela.
Hör på... Ruby.
Jag vet att du saknar mamma och att det smärtar -
- men låt mig hjälpa dig.
- Du tvingade mig att gå hit. - Jag vet.
Men ibland när vi är plågade -
- kan det kännas som om vi sjunker, som kvicksand.
Och experter på sånt här säger att när vi är plågade -
- är det bästa att omge oss av de närmaste som kan hjälpa oss upp.
Jag försöker bara hjälpa dig.
Det gör du inte. Jag avskyr det här. Ta med mig hem.
Nej! Ta dem inte!
Nej! Ni ska inte göra oss illa!
Pappa!
Det är inte på riktigt.
- Vilka skjuter på oss? - Herregud, M'yrnn.
- Var är din mor? - Han är bara förvirrad.
Vi tar ut honom härifrån. Kom.
Inget på trafikkameror eller bankomater. Kör i alla öppna kanaler.
Olivia var så mjuk och oskyldig när jag träffade henne.
Nu leder hon en sekt. Det känns som om det här är mitt fel.
- Hur då? - De skulle skada folk i mitt namn.
Jag skar mig för att visa att jag inte var en gud. Hon miste tron då.
Jag lät masken falla. Hur gick det?
Du kan inte vara allt för alla. Var ärlig mot dig själv.
Men vilket själv?
Jag ska stå för sanningen.
Men hur ska jag kunna vara riktigt uppriktig?
Om du säger sanningen till Lena är det för att du ska må bättre.
Så i det här fallet är det kanske...
...ädlast att inte säga sanningen.
Det är en uppoffring du gör för att skydda henne.
Vi har hittat nåt.
Jag har analyserat resterna. Flickan dog av en reaktion med tungmetall.
En tungmetall som inte finns på jorden.
Jag har sett det här förut.
Här. "Yuda Kals sten."
Han hittade en staty av henne gjord av kryptonisk sten.
Yuda Kal? Är inte det livsguden?
Det här är det rakt motsatta jag behöver för att bota Sam.
Vi hade fel. De gör inte en bomb. De gör en ny världsdödare.
Om stenen kan göra en världsdödare, kan vi vända på processen.
- Vi kan göra Reign till Sam för gott. - Vi kan bota henne.
- James? Har de attackerat CatCo igen? - Nej.
Jag tog med Tanya hit för att det här är det säkraste stället.
- Är allt som det ska? - Jag ska avslöja att jag är Guardian.
- Du kan inte göra det. - Jag har inget val.
De avslöjar mig ändå om en timme.
Det är det enda de kan hota med.
Jag kan kanske störa deras planer och få dem att begå misstag.
Det är precis som filmen "Ransom".
Sonen blir kidnappad och han vänder på steken...
Jag ska inte...
Om de använder det här igen kan nån dö eller de skapa en världsdödare.
Jag måste göra det här.
James...
Jag vill stå vid din sida.
Jag uppskattar det, men du måste arbeta vidare för att rädda Sam.
Det här är läskigt, men det leder kanske till nåt bra.
- Det är lite mer komplicerat än så. - Varför då?
Jag är för det första svart.
- Alla vet att Guardian är en hjälte. - Ja, men inte att han är svart.
Vet du hur gammal jag var första gången polisen tog mig?
Sju.
Jag var sju år.
Vi var på semester med släkten och bodde på ett fint hotell.
Mina kusiner och jag gick ut på området och lekte kurragömma.
Ena minuten försöker jag hålla mig gömd -
- och nästa skyler jag ögon mot polisstrålkastare.
Fyra jättelika poliser drog ut oss ur våra gömställen.
Vi sa hela tiden: "Vad gör ni? Vi bor här."
Ingen av dem trodde att vi fick vara där.
Vi hörde inte hemma där.
Min äldsta kusin var runt 11 år. Jag var den yngsta.
De satte handfängsel på oss. De fick sätta mina på underarmarna.
De gick in i hotellobbyn med oss som brottslingar.
Min mamma var där och då trodde de på oss.
Hon skrek: "Ta av handbojorna från mina pojkar!"
Det är fruktansvärt, James.
Rasism är den äldsta sortens mobbing.
Jag är hemskt ledsen.
När jag blev Guardian och satte på mig masken...
...var det märkligt befriande.
Det var första gången i mitt liv som jag fick chans att bli bedömd -
- utifrån vad jag gjorde och kände, inte utifrån hur jag såg ut.
Du ska inte tvingas bära mask för att visa det. Det ska inte vara så.
Men det är det.
Och det är så för alla sjuåringar som ser ut som mig. Jag ska ändra på det.
Du kommer att göra skillnad. Det gör du redan.
- Är du säker på att du vill berätta? - Ingen vill bli inträngd i ett hörn.
Jag vet inte hur folk reagerar -
- när de inser att deras beskyddare är svart.
Men det står för mycket på spel.
Ursäkta att jag stör.
- Kan jag få prata med dig? - Visst.
Du behöver inte avslöja dig.
Jag ska överlämna mig. Jag vill möta och bekämpa dem.
- Nej, Tanya. Det är för farligt. - Nej, jag måste göra det här.
Jag måste ta en risk och stå upp för det jag tror på.
Jag måste vara mig själv.
Du gör inte det här ensam.
Det här var en mycket dålig idé. Förlåt mig.
Jag borde ha förstått att stimulansen var för stor.
- Jag ska bränna de där böckerna. - Ja.
Jag ska prata med mannen. Du kan väl hämta bilen?
Sitt kvar här, pappa.
Ruby, kan du stanna med M'yrnn?
- Vad är det här? - En foosboll.
Foosboll. Konstigt material. En lätt flytande massa.
- Den är gjord av kork. - Vad är kork?
Jag vet inte. Det kommer från träd.
Vi har inga korkträd på Mars.
- Mars? Kommer ni från Mars? - Självklart.
Allvarligt? Hur är det där?
Det var en gång i tiden en mycket ädel plats.
Folk levde enkelt, men med glädje. Jag längtar till den platsen.
Vad hände?
Krig. Min familj blev dödad.
Det var mycket länge sen.
Hur återhämtade ni er efter det?
Tro.
Jag trodde att om mitt hjärta förblev rent skulle H'ronmeer hjälpa mig.
Det var svårt, men jag var stark - precis som du.
Är H'ronmeer en gud på Mars?
- Hjälpte han er? - Han gav mig min son åter.
- Vad är meningen med foosboll? - Jag kan visa er.
- Vart tog de vägen? - Far?
- Min lilla man träffade! - Ni gjorde mål.
Jag älskar foosboll.
Ja! Nej. Ja!
Oroa dig inte. Så fort du överlämnar dig, hittar han dig.
- Var försiktig. - Ja.
- Du beslöt återvända. - Jag hade inget val.
Grymt. Den här är till Mike, va?
Ursäkta, men det här är min transport.
Vi är mitt uppe i nåt.
- Vänta. Kidnappar ni kvinnan? - Hoppa ur.
Det är högst olagligt och jag måste insistera på...
Okej...
- Vi är inte rädda för er. - Jag är väldigt rädd för er.
- Ska vi sätta på musik eller...? - Du får åka med.
Vi kan inte spåra dem. Skåpbilen har nån sorts störningsutrustning.
Vi har även förlorat kommunikationen.
Jag borde inte ha släppt iväg Tanya.
Vänta. Om de använder stenen avger den en energisignal.
Vi kan spåra den.
Blir inte det när de har skapat världsdödaren?
Lugn, vi skickade Mon-El av ett skäl. Han är en smart och taktisk legionär.
Han om nån hittar en signal.
Vi tar hand om dig efter ceremonin.
Bara en fråga:
Vet du var jag hittar Yuda Kals sten?
Inte?
Har ni inga mobiler i sekten?
"In i lågan, ett oronc av Sedenach-damm."
"Det sista ämnet är sju lak-mar av..."
Av vad då?
Kväve.
Innan Kryptons ledare gjorde sig av med henne...
...med Rao, med deras vetenskap...
...fanns en gudinna...
...för livet...
...för födelsen.
Yuda Kal.
De rättrogna samlades i hennes orfeum för att hedra -
- precis som vi gör nu, och hon ska ge oss en sista födelse.
- Världsdödare. - Där är den.
- Vad är det? - Solsten. Mon-El har en frekvens.
James... säkerheten i första hand.
Med Yuda Kals makt... blir jag den fjärde.
Den falska guden... kommer lägligt.
Det här är inte du, Olivia. Flickan jag räddade var god.
Flickan du räddade var svag. Jag avslutar Reigns verk.
Vänta, Olivia. Låt mig säga det här.
Du trodde på mig.
Du trodde att jag räddade dig av ett skäl. Det var för att ge dig ett liv.
Det här är ett liv.
Det här är nån annans liv - Covilles liv.
Jag vet hur där är att inte veta vilken roll man ska spela!
Du har så mycket att ge den här världen.
Det är inte det här.
Men... vem är jag utan det?
Om du släpper stenen har du ett helt liv på dig att lista ut det.
- Vad är det? - Jag får inte loss...
- Hjälp mig! - Jag kan inte röra den.
Snälla, ta bort den!
- Den ger inte efter. - Olivia... det här gör ont.
Låt mig se.
Du är oskadd.
- Förlåt mig. - Det är okej.
Hejsan.
Jag vill be om ursäkt för att jag gav dig problem med Lena.
Det är lugnt. Jag borde inte ha bett dig göra det.
Jag visste om följderna.
Jag förstår att din identitet är en komplicerad fråga.
Men jag måste säga att för en stund när jag hade beslutat berätta -
- kände jag mig stark.
Missförstå mig inte, jag var utan tvekan rädd -
- för vad det skulle leda till och hur folk skulle uppfatta mig.
Men jag ville ta den striden -
- för att såna som Tanya behöver se hjältar som ser ut som mig.
När tiden är inne och på mina villkor tänker jag låta masken falla.
- Jag är stolt över dig. - Det är min historia.
Din är annorlunda. Du kan inte låta din falla -
- för att du gör det för att skydda oss och dem du älskar.
Jag vet att det har ett pris.
Jag vill säga att jag respekterar, förstår och uppskattar det.
Tack.
Kom hit.
Nu gäller det.
Det ser så bra ut. Du gjorde ett jättebra jobb.
Tack. Nu vet jag att jag kan bli frisörska om det med FBI går fel.
Förlåt för att jag var så ohövlig.
Nej, jag ber om ursäkt för att jag pressade dig innan du var redo.
Men jag är mycket glad över att du lärde M'yrnn spela foosboll.
- Hur länge har han varit sjuk? - Inte länge.
Några månader, men han är mycket gammal.
Han är hundratals år.
Tror du att J'onn är orolig för att det ska hända honom?
Jag vet inte.
Är du orolig för att det som hände mamma ska hända dig?
Jag önskar att jag kunde ta den bördan från dina axlar.
Jag önskar att jag kunde säga att du inte ska oroa dig.
Men sanningen är...
...att jag inte vet.
Men en sak vet jag: Några av de smartaste på jorden älskar din mamma -
- och de arbetar dag och natt för att bota henne.
Och de personerna älskar dig.
Och jag lovar dig, Ruby -
- att jag ska kämpa för att skydda dig så länge jag lever.
Har ni börjat?
- Nej, stenen hade ingen kraft kvar. - Allt gick åt till Olivia.
Varför verkar ni inte så nedslagna?
Därför att miss Luthor och jag var smarta och registrerade strålningen.
Och vi skannade av himlen... och himlen stod till tjänst.
Ovanligt, men exakt samma sten färdas på en meteorit fem ljusår bort.
- J'onn, når ditt skepp så långt? - Nyservat. Jag kan åka med dig.
- Nej, du ska stanna med din far. - Jag åker.
Yuda Kal-stenen verkar påverka Supergirl, men jag klarar av den.
- Hon slet sig loss. - Hur då? Kryptoniten ska försvaga.
Hennes kropp anpassar dig. Hon blir immun.
- Hur länge innan hon tar sig ut? - Jag vet inte - några dagar.
Då bör vi sätta fart.
- Tack för att du åker med Supergirl. - Det är självklart.
Men jag känner att det är mer som ligger bakom det.
Ja, jag pratade med Imra.
Trots alla mina försök att glömma mina känslor såg hon det tydligt.
Hon sa åt mig reda ut det.
Jag vill säga till Kara vad jag känner för att inte ha hemligheter.
Det får dig att må bättre, men det vore nog själviskt.
Ja, jag vet det.
Du blev äldre i framtiden, men du blev även visare.
- Du gör det rätta. - Tack för att du säger det.
- Är du redo? - Ja, vi sticker och hämtar en sten.
Kör hårt.
Vi är tillbaka före midnatt, pappa.
Hålla där!
Det här är en brottsplats. Du får inte vara här.
- Är allt som det ska? - Det har aldrig varit bättre.