"Det som inte dödar oss, gör oss starkare." - Friedrich Nietzsche.
Undertext nedladdad från: www.SubsMax.com.
Översättning: (Okänd). Korrigering och synk: Pyppnex.
Mellan den tid då oceanerna drack Atlantis-
-och Aryas söners uppgång-
-fanns en tidsålder ingen drömt om, och under denna Conan-
-av ödet utsedd att bära Aquiloniens juvelkrona på en bekymrad panna.
Endast jag, hans krönikör, kan förtälja eder detta.
Låt mig få berätta för er om de stora äventyrens dagar.
Elden och vinden kommer från himlen, från himlens gudar.
Men Crom är din gud, och han bor nere i jorden.
En gång bodde jättar i jorden, Conan.
Och i kaos mörker lurade de Crom och stal stålets gåta av honom.
Crom vredgades och jorden darrade-
-eld och vind fällde jättarna och de kastade sig i vattnet.
Men i sitt raseri glömde gudarna stålets hemlighet kvar på slagfältet.
Och vi som hittade den-
-är bara människor.
Inte gudar, inte jättar.
Bara människor.
Stålets hemlighet bär ett mysterium.
Du måste lära dig dess gåta och hur det tillverkas-
-för du kan aldrig lita på någon i denna värld.
Inte män, inte kvinnor, inte djur.
Detta kan du lita på.
Döda den där!
Du. Döda honom!
Askan trampades ner i jorden och blodet blev såsom snö.
Vem vet vad de var ute efter. Vapen av stål... eller mord?
Det blev aldrig känt, för deras ledare red söderut-
-medan barnen följde Vaniren norrut.
Ingen skulle någonsin få veta att min herres folk alls hade levt.
Hans saga var en sorgens saga.
Sitt här.
Sitt här!
Han brydde sig inte längre om något.
Liv eller död-
-detsamma.
Bara att hopen skulle vara där-
-för att hälsa honom med vrål av lust och raseri.
Han började inse sitt värde. Han betydde något.
Med tiden blev hans segrar inte lätta att räkna.
Han fördes till Östern, en stor belöning-
-där krigsherrarna skulle lära honom sina hemligheter.
Språk och skrifter blev tillgängliga:
Kitais poesi - Sungs filosofi.
Han fick även lära känna nöjet av kvinnor-
-när han fostrades till den ädlaste härkomst.
Men stålets lärdom fanns alltid kvar.
Jag fruktar att mina söner aldrig kommer att förstå mig...
Vi har segrat igen! Det är bra. Men vad är det bästa som finns?
Den öppna stäppen, en snabb häst-
-falkar på handleden och vinden i håret!
Fel! Conan, vad är det bästa som finns?
Att krossa fiender, driva dem framför sig, och höra deras kvinnor klaga!
Det är bra!
Gå! Gå, du är fri!
Gå!
Det har förmodats att min herre-
-var som ett vilt djur som varit fången för länge.
Kanske det, men hur som helst, en länge glömd dröm, friheten, var hans.
Crom...
Här finns värme och eld.
Önskar du inte värma dig vid min eld?
Man sade att du skulle komma-
-från norr. En man med stor styrka-
-en erövrare.
En man som en dag skulle bli kung av egen kraft.
-Som skulle krossa jordens ormar. -Sa du ormar?
-Vad är det du söker? -Ett standar-
-en symbol, kanske på en sköld.
Två ormar som möts ansikte mot ansikte.
-Men de är en! -Med solen och månen nedanför?
-Svart sol, svart måne? -Ja.
Det har sitt pris, barbar.
I Zamora-
-världens vägskäl-
-ska du-
-hitta det du vill ha-
-i Zamora!
Mat!
Jag har inte ätit på länge.
Vem säger att du ska få det?
Ge mig mat, så att jag har styrka när vargarna kommer.
Låt mig inte svälta ihjäl, utan få dö i strid.
Vem är du?
Jag är Subotai, tjuv och bågskytt. Jag är hyrkanier.
-Av Kerlaits orden. -Vad gör du här?
Mat åt vargar.
Vilka gudar ber du till?
Jag ber till de fyra vindarna.
-Och du? -Till Crom.
Fast jag ber sällan. Han hör inte på.
Är han något att ha då? Det är som jag alltid har sagt.
Han är stark. Om jag dör, måste jag träda inför honom-
-och han frågar efter stålets gåta.
Om jag inte vet kastar han ut mig ur Valhall. Sådan är Crom. Stark!
-Min gud är större. -Crom skrattar åt dina fyra vindar!
Min gud är starkare.
Han är den eviga himlen. Din gud lever under honom.
En kultur, uråldrig och ondskefull. Har du sett det här förut?
Nej. Låt oss inte spilla tid.
-Gott. -Du vet inte hur gammalt det är.
Mycket kött! Stinker!
Luktar det jämt så? Blåser det aldrig här?
Två ormar som möts, över en svart sol? Ett praktfullt standar?
Jag känner bara till Sets och de där tornens ormar. De finns överallt.
För två - tre år sen var det bara en ormsekt.
Det sägs att de är bedragare. De mördar folk om natten. Jag vet inget.
Svart lotus. Stygisk, den bästa.
-Bara det inte är "Haga"! -Det säljer jag inte.
-En slant som skydd för ondskan? -Jag är ondskan!
Det är horor!
Han är redan död.
Kan du fatta det? Kan du...
Du är för stor för att vara tjuv.
Kom, vi går härifrån.
Letar du efter ormar? De bor i Ormens torn.
Där finns ändlösa rikedomar och den största ädelstenen, "Ormens öga".
Tugga sakta! Det är fina grejor.
-Du är ingen vakt. -Inte ni heller.
Vi är tjuvar, som du.
-Vi ska bestiga tornet. -Ni har ju inte ens rep!
Två dårar som skrattar åt döden.
-Vet ni vilka fasor som finns där? -Nej.
Gå först då.
-Vad kan lukta så illa? -Vill du leva i evighet?
Där är översteprästen, Thulsa Dooms närmaste man.
Thulsa Doom sägs vara 1000 år gammal.
Jag ska se vad som finns här. Leta där nere.
Otrogna!
Akta er!
Döda dem!
Vill ni leva i evighet?
De hängav sig åt allehanda nöjen och tidsfördriv.
Rikedom kan vara underbar-
-men framgång kan vara lika krävande som den starkaste fiende.
De fördes till troninkräktaren kung Osrics herresäte.
En gång en stark nordman som min herre, men nu gammal och försupen.
-Här är tjuvarna ni önskade. -Jag trodde de var tre?
Vår följeslagare dog i trädgården. Lejonen åt upp honom.
Lejonen åt upp honom!
Vet ni vad ni har gjort?
Varför Rexor själv har kommit hit och hotat mig, kungen?
En sån djärvhet, en sån skändlighet, en sån fräckhet!
Jag hälsar er!
Thulsa Doom, I åratal har jag rasat över denne halvgud.
Ormar i min vackra stad.
I väster: Nemedia, Aquilonien. I söder: Koth, Stygien. Ormar!
Överallt dessa ondskans torn! Endast ni har trotsat dem-
-och vad är ni? Tjuvar!
Ser ni den här? Den kallas "Ormens huggtänder".
Och den här stöttes i en faders hjärta av självaste sonen.
Min egen dotter har förtrollats av denne Thulsa Doom.
Finns det en dolk som denna i hennes hand, ämnad för mig?
Hon följer honom som en slav och söker sin själs sanning-
-som om inte jag kan ge henne den!
I denna stund färdas min dotter österut-
-till Thulsa Doom och hans "Maktens berg".
Hon ska bli hans!
Stjäl tillbaka min dotter! Ta allt ni kan bära.
Det finns mycket mer! Tillräckligt för att ni själva ska bli kungar.
Det kommer en dag, tjuv-
-när ädelstenar slutar gnistra, när guldet förlorar sin glans-
-och tronsalen blir ett fängelse-
-och allt som återstår är en faders kärlek till sitt barn.
Till helvetets eld med Thulsa Doom. Han är ond, han tillkallar demoner.
Hans anhängares enda uppgift är att dö i hans tjänst.
De finns i tusental.
Detta "Maktens berg" där han bor sägs vara ointagligt.
Subotai håller med mig. Låt oss ta vad vi har medan vi lever.
Jag har aldrig haft så mycket som nu.
I hela mitt liv har jag varit ensam.
Jag har ofta stått inför döden utan att ha någon att känna.
Jag såg in i andras hyddor om natten, hur varelser höll om varann.
Men jag gick alltid förbi.
Du och jag, vi har värme. Det är svårt att finna i den här världen.
Låt någon annan passera förbi om natten.
Låt oss tvinga världen att ge oss vad vi önskar.
De dödsdömda barnen. Dooms barn.
De berättade för min herre om vägen till "Maktens berg".
De sade åt honom att kasta sitt svärd och återvända till jorden.
Jorden kan vänta tills man ligger i graven!
En gång levde stora män här.
Jättar, gudar. En gång, men för länge sedan.
Det var här jag mötte min herre. Det var ingen tillfällighet.
Det är heller ingen tillfällighet att jag berättar hans historia.
Jag är trollkarl, ska du veta! Platsen skyddas av mäktiga gudar-
-och kungars andar! Om du skadar mig får du med de döda att göra!
Kan du framkalla demoner, trollkarl?
Slår jag mot dig, framkallar jag en demon värre än alla i helvetet!
Högarna har funnits här sedan titanernas tid.
Stora kungar ligger begravda i dem.
Egendomarna glittrade en gång som ljuset på havets vågor.
Eld brinner inte där, ingen eld alls. Det är därför jag bor här i blåsten.
-Sköter du platserna? -Jag sjunger för dem.
De kvällar de önskar sjunger jag om strider, hjältar, häxor och kvinnor.
Ingen stör mig här-
-inte ens Thulsa Doom.
-Växer det blommor här? -Blommor?
Blommor.
-Du är väl inte här som pilgrim? -Olja svärdet, och ge hästen mat.
Har du ridit en sådan förut?
Krigare! Vad ska du ha blommorna till?
Till en flicka.
-Vart är du på väg, broder? -Jag är rädd.
Rädd, för att blotta dig? Varför?
Du är så stor och välväxt. Du borde vara stolt över din kropp.
Tror du att du kan nå tomhet utan att känna din egen kropp?
Kan vi prata där borta, där de andra inte kan se?
Ja, broder. Naturligtvis.
Jag är rädd, och blyg.
Är det här din skrud? En prästs skrud?
-Ja. Det är allt jag har. -Bra-
-det är allt du behöver.
-Vad ser du? -Oändligheten.
Bra.
Jag ser er!
Jag har iakttagit er. I tusen år har jag iakttagit er!
Vilka bland er fruktar ännu döden?
Vilka vill ej skåda tomheten?
Otrogne!
Jag vill tala med dig nu.
Var finns "Ormens öga"?
Rexor säger att du gav den till en flicka-
-förmodligen blott för en natts njutning. En sådan förlust!
Folk saknar förmåga att fatta vad de gör.
Du bröt dig in i mitt hus, stal mina ägodelar-
-mördade mina tjänare och husdjur, och det smärtar mig mest av allt:
Du dödade min orm. Thorgrim är utom sig av sorg.
Han födde upp ormen sedan den var nyfödd.
Du dödade min mor! Du dödade min far, mina närmaste!
Du tog min fars svärd!
Det var nog när jag var yngre. Det fanns en tid när jag sökte stål.
Stål betydde mer för mig än guld och ädelstenar.
Stålets gåta!
Ja. Du vet vad det är, eller hur?
Ska jag tala om det för dig? Det är det minsta jag kan göra.
Stålet är inte starkt. Kött är starkare. Se dig omkring.
Där på klipporna.
Den vackra flickan.
Kom, mitt barn!
Det är styrka, pojke!
Det är kraft! Köttets styrka och kraft!
Vad är stålet jämfört med den hand som svingar det?
Se din kropps styrka, ditt hjärtas önskan. Det har jag skänkt dig.
Ett sådant slöseri.
Begrunda det på Lidandets träd!
Korsfäst honom.
Han sa att du var trollkarl. Är gudarna skyldiga dig något?
Det finns faror, men jag ser att du inte bryr dig om dem.
-Andarna kräver dryg tribut. -Då betalar jag!
Drick.
Någon gång snart, kanske i natt, ska de försöka ta honom.
-Om de lyckas... -Då följer du efter!
Nej! Sluta!
De är borta! De är borta!
Gudarna kan inte skilja oss åt. Om jag vore död-
-och du kämpade för ditt liv, skulle jag komma tillbaka från helvetet-
-för att kämpa vid din sida!
Den gamle säger att "Maktens berg" är ihåligt. Thulsa Doom bor där.
-Vad säger han mer? -Bakom berget finns en klyfta.
Många grottor. En skicklig tjuv kan ta sig in och stjäla prinsessan-
-och vara borta innan hon saknas. -Goda tjuvar, men inte hämndlystna.
Bara flickan. Vi dödar Thulsa Doom en annan dag.
Överens?
Conan?
Det är alltså paradiset.
Prinsessan.
Ta dem!
Kom!
Du.
Hjälp honom.
Otrogna befläckare.
De ska drunkna i sjöar av blod.
Nu förstår de varför de är rädda för mörkret-
-och lär sig varför de fruktar natten.
Sök.
Trollkarlen, jag sa till honom att jag skulle betala gudarna.
Håll om mig.
Kyss mig, kyss mig.
Låt mig få ta mitt sista andetag i din mun.
Jag fryser så!
Fryser så.
Håll... mig... varm...
Håll...
Mig...
Där uppe brinner det inte. Ingen eld alls.
Varför gråter du?
Han är Conan, en simmerier.
Han vill inte gråta så jag gråter åt honom.
Han ska döda er! Han har sett bålet! När han hämtar mig ska han döda er!
Jag minns såna här dagar när min far tog med mig ut i skogen.
Vi åt blåbär.
Det var drygt 20 år sen. Jag var bara en pojke på fyra fem år.
Löven var så mörka och gröna.
Gräset doftade gott i vårvinden.
Nästan 20 år av strid! Aldrig någon vila, aldrig någon ro!
Men ändå blåser vårvinden.
-Har du nånsin känt en sådan vind? -Den blåser där jag bor också.
Norröver i alla mäns hjärtan.
-Det är aldrig för sent, Subotai. -Nej.
Den skulle ändå föra mig tillbaka hit en dag-
-fast i ännu sämre sällskap.
För oss finns det ingen vår.
Bara en uppfriskande vind innan stormen.
Varifrån har du fått det här?
De döda. Gudarna är nöjda med er. De ska se på striden.
Tänker de inte hjälpa till? Säg då åt dem att hålla sig undan.
Crom! Jag har aldrig bett till dig förut. Jag har inget språk för det.
Ingen, inte ens du, kommer att minnas om vi var goda eller onda-
-varför vi stred eller varför vi dog.
Det enda som är viktigt är att två stod mot många.
Du gillar tapperhet, Crom. Villfar därför en enda önskan.
Skänk mig hämnd!
Om du inte hör på mig, då kan du dra åt helvete!
Vi dödade dem!
-Så gör vi det. -Jag gjorde det med mitt spjut!
Vill du leva i evighet?
Doom!
Lämna mig inte! Min härskare!
Döda mig inte!
Far!
Reningens stund är äntligen inne! Dooms dag är här!
Allt som är av ondo, som har ögon: Era föräldrar-
-era ledare, dessa som kallar sig era domare-
-dessa som har ljugit och fördärvat jorden-
-skall alla tvås rena!
Ni, mina barn, är vattnet som ska skölja bort allt det som varit.
I era händer håller ni mitt ljus, skimret i Sets öga.
Denna låga skall bränna bort mörkret-
-och brinna för er hela vägen till Paradiset!
Mitt barn.
Du har kommit till mig, min son.
Vem är väl nu din far, om inte jag? Vem gav dig viljan att leva?
Jag är den källa från vilken du rinner.
När jag är borta kommer du aldrig att ha funnits.
Vad kommer din värld att vara utan mig-
-min son?
Min son!
Så förde Conan kung Osrics egensinniga dotter hem igen.
Utan andra bekymmer, sökte han och hans följeslagare äventyr i väst.
Conan utkämpade många strider.
Hans namn höljdes i ära och fruktan.
Med tiden blev han kung av egen kraft.
Men det är en annan historia...