Reverie: un program de realitate virtuală
unde imposibilul devine posibil.
Orice îţi doreşti, poţi găsi aici.
Dar uneori, oamenii rătăcesc,
prinşi între fantezie şi realitate.
Aici intervine ea.
Se numeşte Mara Kint.
Treaba ei: să-i găsească pe cei rătăciţi şi să-i aducă acasă.
Şi poate, salvându-i pe ei,
poate va găsi o cale să se salveze pe ea.
Reverie Ep. 9. Cheia
anterior în "Reverie"...
- Ştiu că eşti în pericol. - Ce fel de pericol?
Să-ţi pierzi minţile.
Oliver are dreptate? Sunt... pe cale să înebunesc?
Oliver era instabil înainte să primească o interfaţă.
Staţi pe loc!
Am fost împuşcată.
Vânătaie cauzată de o rană virtuală de glonţ.
Ţi-am spus că aveam nevoie de siguranţe.
Iar acum sunt de acord cu tine.
Apropo's, îmi pare rău
că nu te-am sunat înapoi.
Telefoanele de acum 19 luni?
Mă gândeam la tine.
Putem vorbi mai târziu?
- Ce vrei? - Îmi vreau firma înapoi.
N-ai să vezi.
Iar Dylan este?
Este inteligenţa artificială a clădirii.
Dylan, salut-o pe D-ra Kint.
Bună ziua, D-ră Kint.
Vorbeam cu Dylan.
A vorbit despre nişte lucruri pe care le-aţi făcut când eraţi mici.
Era fratele ei. Erau gemeni.
Trebuie să fi avut 10 sau 11 ani când a murit.
Înţelegi ce trebuei să faci?
Nu e complicat.
Mara, ce se întâmplă?
E totul în ordine?
Sunt aici pentru un motiv, Mara.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Am primit un apel de la Chris ieri.
Unde erai?
Eram la muncă.
Era cineva cu tine?
Iar aseară a venit aici.
Şi am vorbit cu el dimineaţa.
Iar când am venit acasă..
Era aici.
Şi pe urmă a sunat adevăratul Chris.
Şi pe urmă Chris de aici
a dat eroare...
S-a transformat în Ray.
- Ray? - Cumnatul ei.
Dumnezeule, ce se întâmplă cu mine?
Ascultă-mă. Eşti în siguranţă.
- Vom rezolva asta... - Nu.
Să nu-mi spui
că totul o să fie bine
pentru că am făcut tot ce ai spus.
Am făcut tot ce ai spus că o să mă facă bine,
şi nu sunt.
Nici măcar nu ştiu dacă vreunul din voi este real.
Mara.
Prima dată când l-ai văzut pe Chris,
tu l-ai sunat?
- Sau te-a sunat el? - El m-a sunat.
Nu poţi suna în derealizare.
Un apel trebuei să treacă printr-o persoană reală.
Ne-ai sunat. Suntem aici.
Suntem reali.
Şi te vom ajuta, promit.
Nu ştiu dacă puteţi.
Despre orice e, le poţi spune
- că nu pot vorbi acum? - Sigur.
Alo?
Nu poate vorbi acum.
Cu ce vă pot ajuta?
Cum?
Nu înţeleg.
Unde?
Ce?
Mergem la spital.
L-a adus salvarea acum 2 ore.
A leşinat într-un restaurant. Nu găsim nimic defect.
Nu sunt semne de boală sau răni.
Nu sunt urme de consum de alcool sau droguri.
Doar că nu-l putem trezi.
Nu are acte, şi nici contact de urgenţă.
Ştiţi cum se numeşte?
Oliver Hill.
Era cu el asta?
- Da. - De ce m-aţi sunat pe mine?
Când primim un pacient inconştient,
încercam să luăm legătura cu cineva care îl cunoaşte.
Şi ce va face să credeţi că o cunoaşte pe Mara?
Păi, era un mesaj.
Ce... despre ce vorbeşti?
Ce fel de mesaj?
Duceţi-mă la Mara Kint
Fă-o.
Asta e ilegal, să ştii.
Se trezeşte, face plângere,
vom fi acuzaţi de răpire, detenţie ilegală,
- printre alte lucruri. - Voi risca.
Am tras toate sforile să-l aducem aici.
Acum că e aici, nu risc nimic.
Nimeni nu intră aici fără ştirea mea
S-a făcut.
A pus mâna pe o interfaţă,
şi asta înseamnă că cineva de aici a furat-o pentru el.
Vreau să ştiu cine.
Ai prima tură.
Nimeni nu intră cu excepţia mea şi a lui Ventana, s-a înţeles?
Sigur. Voi sta cu ochii pe el.
Dacă îţi trimit un fişier acum,
te poţi uita peste el într-o oră?
Merci.
Ăsta a fost neurologul din Toronto.
Spune că poate ajunge aici mâine dimineaţă
- s-o consulte pe Mara, dacă vrem. - Crezi că poate ajuta?
Sincer? Nu ştiu.
Încerc orice îmi trece prin cap
- Oliver este aici? - În unitatea medicală.
Paul a spus că te-ai întâlnit cu el.
Nu trebuia să-ţi spună asta.
Ce anume?
Mare a ieşit din Reverie
cu o vânătaie de la o rană virtuală.
Oliver a menţionat această posibilitate când era aici.
- Am vrut părerea lui. - Părerea lui?
Parcă ai spus că nu vrei să mai auzi de el vreodată.
Nu vroiam.
Nu vreau. E complicat.
Ai divorţat, aş crede că înţelegi.
Da, Lizette şi cu mine am avut câteva încercări până ne-am despărţit.
N-a încercat niciodată să-mi dea foc la casă.
Alexis, Oliver e strălucit,
nebun, şi ne dă clasă la toţi.
Pune ceva la cale.
Nu ştiu ce este, dar e de rău.
Stai departe de el.
Charlie.
E supărat pentru că l-am rănit.
Suferă.
De asta mi-e frică.
Ai dormit ceva?
Puţin.
Mincinoaso.
Uite, chiar dacă nu ştim care e cauza
putem trata simptomele.
Putem începe cu nişte psihotrope mai puternice.
N-a mers înainte. De ce ar merge acum?
Altă opţiune ar fi meditaţia.
Îmi oferi meditaţie?
Ştiu.
Scuze, trebuia să ştiu.
Paul, s-a mai întâmplat aşa ceva, cuiva, înainte?
Nu aşa, nu.
Atunci nu mă surprinde că nu aveţi un tratament.
Ai spus despre Chris
că s-a transformat în cumnatul tău.
Genul ăsta de transformare spontană
a unui personaj derealizat e rar.
A făcut ceva cât era Ray?
A spus ceva similar cu ce mi-a spus Brynn.
Ce?
Că era acolo pentru un motiv.
- Ce motiv? - Aş vrea şi eu să ştiu.
Alexis vorbeşte cu un neurolog.
Sperăm să putem ajuta.
Probabil nu ştie mai multe despre interfaţa creier-computer
sau despre program decât ştiţi voi, deci care e rostul?
Voi intra în Reverie chiar eu să vorbesc cu Oliver.
- Ce - Glumeşti?
Mereu mi-aţi spus cât de strălucit este,
şi că a trecut prin ce trec eu.
Da, nu era deloc la fel.
Destul de aproape.
Poate el ştie ceva.
În plus, vrea să vorbească cu mine.
Apertus.
Kint!
Fantastic, nu?
O grămadă de 1 şi 0 care fac nebunii în creierul tău.
Dar cu siguranţă e frumos.
Păcat că te înebuneşte?
Dacă te înebuneşte, de ce eşti aici?
Sincer să fiu, mi-a lipsit.
În plus, lucruri de făcut, oameni de văzut.
Bine, ai vrut să vin aici. Ce vrei?
Alexis mi-a spus că ai probleme.
O vânătaie dintr-o rană virtuală.
Da, este corect.
Dar asta... e ultima mea problemă.
Derealizările? Se înrăutăţesc?
Da.
De asta te-am chemat aici.
Pot ajuta.
Vreau să propun un schimb.
Tu mă ajuţi pe mine. Eu pe tine.
Cu ce să te ajut?
Vreau să-i spui lui Alexis să se vadă cu mine în program.
Eu n-o pot întreba, evident.
Şi dacă aş încerca să mă apropii iar de ea,
Charlie mi-ar lua capul,
şi nu vorbesc metaforic.
Mi-ar smulge capul de pe umeri la propriu.
Ok, dar înţelegi de ce ar fi
o idee foarte proastă pentru multă lume.
Vreau doar să vorbesc cu Alexis
fără ca Charlie să se uite peste umărul meu.
Un moment intim în lumea pe care am construit-o împreună.
Ştiu că nu vom mai avea vreodată vreo relaţie.
Dar am fost pedepsit, şi am remuşcări.
Şi asta trebuie să însemne ceva.
Vreau doar şansă de a-i da o explicaţie.
Asta e tot ce contează pentru mine.
Cum anume mă poţi ajuta?
Dacă vrei să-ţi revii mental,
va trebui să înlături nenorocirea aia
pe care ţi-au băgat-o în cap, interfaţa creier-computer.
Ei îţi vor spune că o pot dezactiva,
dar nu ajunge.
Trebuie dată afară, ca o tumoare.
Şi pe urmă pleacă de la Onira-Tech.
Ieşi pe uşă
şi nu te uiţi niciodată înapoi.
Puteţi s-o faceţi?
Să scoateţi interfaţa?
Se numeşte extracţie de urgenţă.
E rapidă şi fără dureri, dar n-am făcut-o niciodată.
Preferăm să lăsăm interfaţa acolo şi s-o dezactivăm.
Dacă clientul chiar vrea să scape de ea,
corpul o absoarbe în aproximativ 6 luni.
Dar de ce să n-o scoatem?
Dacă extragem interfaţa,
lasă o cicatrice în locul de pe creier
unde a fost implantată.
Nu mai putem pune niciodată alta.
Eşti închisă total în afara programului.
Uite, s-o dezactivăm.
E un prim pas bun, şi ne va permite să explorăm mai departe.
Numai vreau să explorez.
Dacă eliminarea interfeţei este singura cale să oprim asta...
atunci exact asta vreau să fac.
Eşti sigură?
Da, sunt
Bine.
Voi aranja pentru după-amiază.
Mulţumesc.
Mara.
Îmi pare rău.
Să nu-ţi pară.
Am primit mesajul. Ce e?
Trebuie să merg la masă. Îmi ţii locul?
Nu face prea multe.
- Da, sigur. - Bine.
- Alexis. - Charlie.
Ce faci aici?
Aştept să văd dacă vei face
ceva incredibil de iraţional.
După ce am auzit mesajul lui Oliver,
i-am spus lui Dylan să mă anunţe
când îţi deschizi tableta.
Doar nu te gândeşti serios
să intri în program?
Ba da.
De ce vrei să faci aşa ceva?
Ai dreptate.
Ceva se întâmplă cu Oliver.
Vorbind cu el este singura metodă
să aflu ce e în mintea lui.
Lasă-l să stea în rezervă
până se decide să iasă din program.
Va sta acolo
până când corpul lui se va descompune.
Şi pe urmă va trebui să intru oricum acolo să vorbesc cu el.
Aş prefera s-o fac acum şi să termin cu asta.
Nu-mi poate face nimic acolo.
Ştiu spaţiul ăla mai bine ca oricine.
Sună-mă imediat ce ieşi.
Sună-mă, Alexis.
Apertus.
Alooo.
- Mulţumesc că ai venit. - Ce se întâmplă, Oliver?
Şi mie îmi pare bine să te văd.
- Despre ce e vorba? - Ziua ta de naştere, mai exact.
Care, din câte îmi amintesc, e mâine.
Ziua mea de naştere?
Surpriză.
Te aştepţi să cred că ai făcut toate astea să-mi dai
nişte flori de plastic şi să-mi cânţi "Happy Birthday"?
Păi, în primul rând, florile astea nu sunt din plastic.
În al doilea rând, ştii că nu cânt.
Iar în al 3-lea rând, nu e doar despre tine.
Am fost îngrozitor de egoist şi necioplit cu tine.
Regretele mele ar...
ar umple acest ocean.
Vreau să fac un lucru mărunt să-mi dovedesc mie
că nu sunt un cretin.
Ar fi în ordine? Nu va dura.
Şi există şi un cadou.
- Ai 5 minute. - Pe aici.
Am o idee.
Chris lucrează la LA Metro Medical.
Acolo e internat şi cumnatul tău, da?
- Da. - Şi când nepoata şi sora ta
au fost împuşcate, unde au fost duse?
LA Metro, care e ideea?
Toate derealizările tale sunt conectate.
Dacă programul aruncă imagini spre tine,
ar fi nebunie.
Ai vedea elefanţi roz şi maşini zburătoare.
Ce vezi tu e ceva specific. Important.
Poate că interfaţa cauzează această problemă.
Dacă aşa este, o scoatem afară, o aruncăm pe jos
şi sărim pe ea.
Dar cred că programul descoperă
ceva ascuns în mintea ta,
şi dacă e aşa, înlăturarea interfeţei
este cel mai rău lucru pe care îl poţi face.
De ce îngreunezi lucrurile?
Nu vreau să pleci.
Ai salvat locul ăsta.
Am fi avut 12 morţi dacă nu erai tu.
Eşti nepreţuită pentru noi, iar mie...
chiar îmi face plăcere să lucrez cu tine.
Şi mie.
Ce au spus Ray şi Brynn?
Se întâmplă cu un motiv.
Totul se întoarce la împuşcături.
E ceva legat de ele care nu-ţi dă pace,
şi dacă putem afla ce este,
există o şansă să oprim ce se întâmplă cu tine.
Paul, îmi ceri să sap în nişte amintiri
pe care am încercat să le las în urma mea acum multă vreme.
Exact. Ai îngropat ceva acolo.
Da, şi sunt ok cu asta.
Ştiu... ştiu că e greu...
Nu, nu pot. Îmi pare rău.
Abia dacă mai rezist acum.
- Să... - Bine. - Te rog, Paul, te rog.
Înţeleg.
Cum te simţi?
Bănuitoare.
Şi mi-e cald.
Au trecut mai mult de cinci minute, Oliver.
Unde mergem?
Ne putem opri aici.
Ce ai făcut?
Ai voie să fii impresionată.
Nu-i rău.
Nu-i rău deloc.
Aici am fost?
Locul unde ai zis că are cea mai bună cafea din lume?
Da.
Vrei una?
Grupul BCI a confirmat că lipseşte un implant.
Trebuie să fie cel de la Hill.
- De cât timp îl are? - Pare că de două săptămâni.
- Charlie? - Da, Dylan?
Camera din biroul lui Alexis tocmai s-a oprit.
Nu ştiu de ce.
- E încă în program? - Da.
- Unde e Hill? - Unitatea medicală. Sub pază.
Nu-mi place.
Ce faci aici?
Verificam sistemul video şi am observat că asta e oprită.
Am venit s-o verific.
Te numeşti Leekly, da?
Da, dle.
Adu nişte oameni. Verificaţi camera.
Da.
Verifică-l şi pe el.
Avem nevoie de doi paznici în biroul numărului 1.
Am înţeles.
Ei bine, Oliver, din punctul de vedere al cadoului,
e în regulă.
Ăsta nu e cadoul.
Cadoul meu e mult mai mare.
E ceva ce ai vrut de când te cunosc.
Ce e?
Nu e ce, ci cine.
- Acolo. - Alexis?
Dylan?
Ce e?
Nu te aşteptam.
Am fost o surpriză mare?
Da. Ai fost.
De ce mă priveşti aşa?
Plângi?
Puţin.
Pentru că...
Eşti atât de perfect.
Cred că e o brutărie pe stradă.
Du-te şi ia ceva
şi ne vedem în câteva minute.
- De ce ai făcut asta? - Ca să-ţi deschid ochii.
Despre asta e vorba.
Dylan, reînviat.
A fost inspiraţia pentru tot.
Inteligenţa artificială pe care ai programat-o, Reverie.
De asta nu vezi acum cât de periculos a devenit programul.
- E prea personal pentru tine. - Nu ştii nimic despre asta...
Ascultă-mă. Sunt două drumuri în faţă.
Primeşte-mă înapoi în companie. Putem să îl reparăm. Împreună.
Scapă de Charlie. Repară programul.
Eşti ridicol.
Să repar programul? Nici nu-l înţelegi.
În Reverie nu e vorba de Dylan.
Şi n-am vrut să-l învii.
Nici eu n-am vrut să fiu dat afară din compania mea.
Mi-ai ignorat avertismentele.
Nu m-ai ascultat niciodată şi acum uite unde eşti.
Am fost o idioată să vin aici.
Eşti egoist şi bolnav
şi o irosire a timpului meu.
Măcar nu mi-am ucis fratele.
Îmi pare rău.
N-ar fi trebuit să zic asta.
Ar fi bine să ai cheia până acum, amice.
Din câte-mi dau seama, nimic nu lipseşte.
Dar el?
L-am percheziţionat. Nimic ce n-ar trebui să fie la el.
Charlie?
Ce se petrece? Cine sunt oamenii ăştia?
Ce s-a întâmplat cu Oliver? Ce voia?
Nimic.
N-a fost nimic.
Ce e, Alexis?
- Ce ţi-a făcut? - Am spus că n-a fost nimic.
Şefule?
N-am găsit nimic. Daţi-i drumul.
Ce i-ai făcut, nenoro...
- nenorocitule. - Uşurel.
Spune-mi sau te încing acum.
- Dă-mi drumul. - Te-am avertizat
- să stai departe de ea. - Haide.
- Te-am avertizat! - Înapoi.
E nebun.
Pot primi un telefon?
Vreau să-mi sun avocatul.
Dnă. Kint?
Sunt pregătiţi să facă extracţia.
Dacă doriţi să veniţi cu mine?
Mă laşi o clipă, te rog?
Sigur. Când sunteţi gata.
Mulţumesc.
Dylan, câţi oameni sunt în Reverie acum?
27.423.
Şi care e şansa ca unul dintre ei
să aibă nevoie de ajutor?
O problemă apare, aproximativ,
la 1 din 12.000 de utilizatori.
Deci cineva ar putea avea probleme acum, dar încă nu ştim?
2,28 de oameni, de fapt.
Jamie m-a sunat pe la 2:00 în după-amiaza aia.
Ea şi Ray erau căsătoriţi de 8 ani.
El era bine.
Bea puţin mai mult decât mi-ar fi plăcut, dar...
n-am crezut că era o problemă.
Unii oameni când au probleme...
Dau semnale.
Alţii le acoperă bine.
Şi nu ştii până nu e prea târziu.
A fost Ray.
- Charlie. - Da?
Cumnatul meu le are pe sora şi nepoata mea.
Are cel puţin o armă la el.
- Care e adresa? - Arlington numărul 1175.
Apartamentul 3A.
Am înţeles. O să vorbeşti cu el?
Da, dar fără...
Fără sirene sau arme când ajungeţi aici.
Bine?
De ce fără sirene?
Unii oameni devin agitaţi de la ele.
Vreau să se calmeze...
să creadă că sunt de partea lor.
Să le intru în cap.
Ca să-i poţi manipula.
Asta e ideea.
Bine, să revenim puţin
şi spune-mi cum a început totul.
- Am găsit un sms. - Un sms, bun. Ce sms?
Pe telefonul lui Jamie.
Un sms pe telefonul lui Jamie. Bine, grozav.
Ce scrie?
Că o duce pe Brynn la părinţii tăi acasă,
- că mă va părăsi... - Nu, Ray, niciodată n-aş...
- Taci! - Aşteaptă.
Aşteaptă, Ray. Stai cu mine, bine?
Jamie, lasă-mă să vorbesc cu el. Ray, ascultă.
Sunt sigură că nu e permanent, ştii?
Poate încerca să vă ofere puţin spaţiu.
Îmi cunosc sora. Te iubeşte.
- Nu mă mai iubeşte. - Desigur că da.
Aminteşte-ţi când veneai acasă la noi
şi o luai la întâlniri
şi conduceai maşina aia, ce era?
Era... era cea neagră
- cu jante. - Camaro.
Doamne, Camaro. Exact.
El asculta.
Aş fi putut...
Aş fi putut să-i iau arma.
Am fi putut...
Am fi putut să plecăm.
- Ai chemat poliţia? - Mara.
Nu. Nu, eu...
- Nu. - Ţi-am spus
- să nu chemi poliţia. - O să plece.
- N-am făcut-o. O să plece. - Ţi-am spus să nu-i chemi.
Nu, nu, nu, Ray, Ray.
- Nu! - O să plece.
O să-i fac să plece.
- Nu, Ray, Ray. - Te rog!
Ray! Ray! Ray! Ray!
Şi n-am putut face nimic.
Apoi Ray a luat arma şi s-a împuşcat.
Nici n-a putut-o face cum trebuie.
Glonţul a trecut prin partea din faţă a creierului lui.
Nu l-a ucis.
A ajuns în comă pentru tot restul vieţii sale.
Ce parte din asta scoate la iveală programul?
Dle. Haskins, Oliver are tehnologie
pe care ne-a furat-o.
N-am văzut nicio dovadă că clientul meu a furat ceva.
Voi găsi dovada.
Până atunci, îl lăsaţi pe Dl. Hill în pace.
Având în vedere cum a fost tratat azi,
aveţi noroc că nu depun plângere la poliţie.
Deci nu mă poţi atinge, Charlie.
Ba da, pot, Oliver.
Doar dă-mi timp.
Mereu crezi că ai controlul, nu?
E identitatea ta.
Dar dacă...
Am controlul acum?
Ne vedem.
Ţi-a zis ceva Ray după ce le-a împuşcat pe Jamie şi Brynn?
Nu.
A zis ceva înainte să se împuşte singur?
Nu.
Ce ai făcut până a venit poliţia?
Am stat acolo. Am plâns.
Şi eşti sigură că asta e tot?
Nu ştiu. Poate? Da.
Nu ştiu la ce te aştepţi de la asta, Paul.
Ce se petrece aici?
Paul crede că derealizările au o legătură cu Brynn şi Jamie.
- Are teoria lui... - Ştiu teoria lui.
Mi-a spus.
Nu credeam că te va bate la cap cu asta.
Încercăm să dezgropăm ceva, Charlie.
Îţi pierzi vremea.
E o ipoteză validă.
Îţi pierzi timpul.
Pentru că nu ştii ce s-a întâmplat în ziua aia.
Vino la mine la birou.
Îţi voi spune adevărul.
M-am gândit mult la asta în ultimii doi ani.
Mi-am spus că n-ar trebui să împărtăşesc asta cu tine.
Mi-am spus că trebuia.
Mă sperii, Charlie.
Ce e pe telefonul tău?
În ziua aia, ţi-am dat sms când erai în apartament.
Îţi aminteşti?
SUNT PE DRUM În regulă, amice.
Da.
Mi-ai răspuns.
- Când ai făcut-o... - Ray, o să plece.
m-ai sunat din greşeală.
Ai chemat poliţia?
Pe atunci telefonul meu era în buzunar.
A intrat în mesagerie.
Mesageria a înregistrat tot ce a transmis telefonul tău din apartament.
Îmi pare rău că trebuie să auzi asta.
Dar e important.
- Ai chemat poliţia? - Mara?
Nu.
- Nu. Ray. - Ţi-am zis să nu suni la poliţie.
Da. Ştiu. O să plece.
- Ray, o să plece. - Nu.
Ray! Ray!
Îmi pare atât de rău.
Nu trebuia să se întâmple aşa.
Nu.
Aşteaptă.
Nu, nu...
Nu asta s-a întâmplat.
N-a zis nimic înainte să se împuşte.
Ştiu că asta crezi.
Ştiu pentru că asta mi-ai spus după.
Şi-mi puteam da seama...
Credeai că spui adevărul,
dar nu era.
Nu, Charlie... am fost acolo.
N-a vorbit.
E normal pentru victimele traumelor să reprime amintiri.
Ştii asta.
De asta am păstrat asta.
Ştiam că n-o să mă crezi dacă nu am dovezi.
A vorbit cu tine.
Şi tu cu el.
Tu i-ai ucis, Ray.
Nu se mai întorc.
Nu vrei să-ţi petreci restul vieţii în închisoare.
Te gândeşti la asta, nu?
- Nu. - Nu trebuie.
Credeai că te părăseşte, nu?
Credeai că o să fii singur.
Nu trebuie să fii.
Poţi fi cu ea acum.
Dacă asta vrei cu adevărat.
Vor ajunge aici imediat.
Nu vei mai avea şansa asta.
Poliţia! Deschideţi!
E în regulă.
S-ar fi împuşcat oricum.
Nimeni nu te-ar fi învinovăţit, Mara.
L-aş fi ucis cu mâinile mele şi aş fi fumat o ţigară după.
A primit ce merita.
Programul se poate să descopere amintiri îngropate de tine.
Deci m-am decis că trebuie să ştii.
De ce nu mi-ai spus?
Îmi pare rău.
Trebuie să plec.
- Poţi să vorbeşti cu mine? - Opreşte-te.
- Mara. Mara! - Opreşte-te.
Brynn?
Chris.
Vă rog.
Cineva. Vă rog.
Vă rog.
A fost aproape, dar am reuşit.
Ventana era suspicios.
Aproape n-am trecut de el.
- Ce e aia? - E o cheie de securitate.
Oferă acces la codul sursă al programului.
E foarte rară.
Doar câţiva oameni o au la Onira-Tech.
Ce-o să faci cu ea?
Voi arde locul din temelii.
Bună.
Eşti bine?
Erai destul de supărată ieri.
Ai avut dreptate legat Oliver.
N-ar fi trebuit să merg să-l văd.
N-o să mai fac greşeala asta.
Pare o idee bună.
- Cum e Mara? - Nu sunt sigur.
O să o verific imediat.
Ştiu că e un moment prost,
dar trebuie să merg acasă la părinţii mei.
Mă voi întoarce mâine dimineaţă.
Dacă se întâmplă ceva cu Mara, anunţă-mă imediat.
Se rezolvă.
Ne vedem.
Alexis.
La mulţi ani.
Cum eşti?
E o întrebare bună.
Ai avut dreptate.
Programul a descoperit ceva.
Ceva îngropat...
atât de adânc.
Nici eu n-am ştiut că e acolo.
Bine.
Am încercat să chem deratizarea aseară.
Mi-au tras ţeapă.
S-au dus.
Ăsta e un lucru bun.
Da.
Da, este.
Dar am aflat nişte lucruri despre mine pe care...
nu le pot lăsa aşa.
Voi discuta cu cineva, dar, mai întâi, am nevoie de ajutorul tău.
Şi înainte să spui da,
ar trebui să ştii... că e, probabil, ilegal.
De ce n-ai zis de la început?
Am terminat-o cu el.
- E al vostru. - E perfect.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Mulţumesc.
Am construit mediul pe care l-ai cerut.
E destul de simplu.
De fapt, e foarte simplu.
Va dura o vreme să fie gata. Vei şti când e asta.
Vei vedea uşa.
Cum va fi înainte să fie gata?
Te referi în interiorul minţii lui comatoase?
Habar n-am.
Bine. Eşti gata.
O să fiu aici când ieşi.
Bine.
Apertus.
Mara?
Ce faci aici?
Bună, Ray.
alpo & corvin.predoiu (Subtitrări-noi Team/www.subtitrari-noi.ro)