Sitt ned, kjære. Du gjør meg nervøs.
De kommer snart med en oppdatering.
Som om du bryr deg om hva som skjer med ham.
Roser, vær så snill.
-Selvfølgelig bryr jeg meg. -Så nå gjør du det?
Jeg har sagt det før, du har ingen rett til å dømme meg.
Hva om jeg sa at jeg synes det var foraktelig?
At jeg ikke visste at du kunne gjøre det?
Dømmer jeg da, eller
-Hei. -Det er nok!
Eduard Godós familie?
-Ja. -Dere kan komme inn nå.
Takk.
Pappa.
Hei.
-Hei. -Hvordan føler du deg, far?
Mye bedre nå.
Hvis dette er prisen jeg må betale for at vi skal få være sammen,
er det verdt det.
Takk for at du kom, Sergio, min sønn.
-Trenger du noe? -Nei.
Det går fint.
Og han?
Kom inn, min sønn.
Du våger å komme hit?
Eduard, vær så snill, legene sa at du ikke måtte bli opprørt.
Hvordan kan du forvente noe annet?
Når denne idioten er frekk nok til å komme hit etter det han gjorde.
Dette begynte ikke med Pau.
Jeg sa klart ifra
at den som sto bak lekkasjen måtte gå.
Far, la meg forklare.
Jeg vil aldri se deg igjen.
Kom deg ut.
Nei, Pau fortjener den samme muligheten som alle andre.
Roser... Roser!
Gutter, dere kommer til å rive ned stedet!
-Se, det er som på karneval. -Kult!
Dette er så kult!
Det er tydelig at det ikke bor en kvinne her.
Vi har akkurat flyttet inn.
Når så mange menn bor sammen... Takk og lov at jeg er her.
Ja, jeg er takknemlig. Vær forsiktig med den vasen!
Dere knuser den. Gå og se på rommet deres.
-Greit! -Gå og se på rommet deres.
-De ødelegger alt. -Tydeligvis.
Jeg er virkelig takknemlig, men du er ikke nødt til å bli.
-Du har gjort nok bare ved å hente dem. -Jeg kunne da ikke sendt dem i posten.
Jeg skal ikke noe sted før dette huset er i skjønneste orden.
-Barnebarna mine skal bo her. -Det går bra, de er sammen med meg.
Nettopp, min stakkars Rita sa alltid at det å la deg være alene...
Min Rita sa aldri noe stygt om meg.
-Jeg vil ha dette rommet! -Hun skrev til og med til meg.
-Hvor er støvsugeren? -På handlelisten.
La oss se om du kan få kontroll på de to.
Barn, vær så snill!
Gjør plass til pappa!
-Kom igjen, vi hopper! -Hva i all verden gjør dere?
Vær stille!
Hun dreper oss hvis hun ser at vi hopper i sengen.
-Pappa. -Hva?
-Jeg liker dette rommet best. -Jeg også.
Dere er ikke dumme, dette er mamma og pappas rom.
Mamma er ikke her.
Hva mener du? Selvfølgelig er hun det.
Selv om vi ikke kan se henne, er hun fortsatt her sammen med oss.
-Kan hun se oss? -Selvfølgelig.
Og vet dere hva?
Hun er veldig glad for at vi tre er sammen.
Jeg får ta av meg skoene da, ellers kommer jeg i trøbbel.
Dere kommer til å elske Barcelona, og butikken...
-Den er fantastisk. -Og skolen?
Jeg har ikke vært innom der ennå.
-Det er ikke noe hast! -Vi har ikke dårlig tid.
Nei, selvsagt ikke.
Bonjour.
-Kan jeg hjelpe deg? -Du er Pedros svigermor.
Ja, jeg er Consuelo. Og du er?
Marie. Jeg har med godteri og ballonger til guttene.
-Ikke si mer. -Unnskyld?
Går du rundt til alle med presanger,
eller er du spesielt interessert i mine barnebarn?
Vel, de er Pedros barn og jeg ville gjøre noe hyggelig.
Jeg vet allerede hvordan dette går.
Du ser en sørgende enkemann,
og kaster deg straks over ham.
Dere er som gribber. Du burde skamme deg.
Beklager, frue, jeg bare...
Han har det bedre alene.
Så, hvis du ikke har noe imot det...
Mens jeg er her skal du ikke engang tenke på å komme tilbake
og forføre min svigersønn. Bonjour.
Nå er ikke det rette tidspunktet.
-Uansett, Elena løp ut herfra tidligere. -Ja, jeg så det. Er de sammen?
Jeg vet ikke, og bryr meg ikke. Dette er ikke min kamp.
-Seriøst? -Ja.
-Jeg synes han er veldig elskverdig. -Noen ganger prater du bare tøv.
-Vet du noe mer? -Ja, noe veldig avgjørende.
Har det verste skjedd?
Jeg vet ikke om det er det verste,
-men det er ikke langt ifra. -Er han nær oppløst i tårer?
I så fall er det umulig å se det på ham.
-Hva snakker du om? -Han kysset meg.
Det hadde jeg aldri forventet av hr. Godó.
Hr. Godó? Sigøyneren kysset meg.
Nålen.
-Hvordan?
-Hvordan? På munnen. -Vi fortsetter inne på mitt kontor.
-Har du whisky? -Ja.
La oss prate alene.
Gode Gud.
Oss tre, alene.
Jeg er så varm.
Ja.
Jeg har tatt på meg for mye med dette flamencogreiene.
Sa du ikke at alt er i rute, og at Jonás' ideer er fantastiske?
Jo, og det er de.
Men denne mannen har stjålet hjertet mitt.
Rafael "Nålen" Cortés.
-Så hva skjedde tidligere? -Han kom inn for en prøving,
og da jeg gikk inn til ham var han kliss naken. En veldig fin rumpe.
-Milde himmel! -Akkurat som min Armando.
Glem Armando.
-Vel, jeg forstår ikke problemet. -Du har rett.
Det er absolutt ikke noe problem.
Men jeg trenger din velsignelse, Clara.
Dette må ikke føre til problemer for Velvet.
Jeg liker ikke å blande forretninger og fornøyelse.
Ja, for det gjør vi jo aldri her.
Ikke Mateo og jeg, eller Alberto og Ana, ikke engang Pedro og Rita.
Denne mannen har trollbundet meg.
Ta det med ro, Raúl. Jeg kjenner deg.
Hvis du virkelig trenger min velsignelse, så har du den.
Du burde få deg litt søvn, det er sent.
Vi har fortsatt ting å diskutere.
Selvsagt.
Hvis du trenger noe, eller hvis du hører noe nytt,
ring meg.
Dette er hjemmenummeret mitt.
Hjemmet ditt er fortsatt hos oss, min sønn.
Ring meg.
God natt.
Rollene er byttet om, Macarena.
Jeg ligger i sengen, og du tar deg av meg.
Du har aldri tatt deg av meg.
Du hjalp ikke engang til da moren min ble alvorlig syk.
Og hvis rollene våre virkelig var byttet om,
ville du ha vært alene på dette sykehuset.
Når var sist gang du spurte hvordan jeg har det?
Når var sist gang du viste interesse for meg?
Jeg var i det minste trofast.
Jeg venter til du blir bedre,
jeg er ikke som deg,
men så forsvinner jeg.
Jeg henter litt vann.
Kom dere ut, vær så snill. Ut!
Vis litt respekt, dette er et sykehus, dere kan ikke ta bilder!
-Kom dere ut! -Kom igjen, Sergio.
Drittsekker.
-Hvordan går det med faren din? -Det går fint.
Det er Angina pectoris, men det er under kontroll.
-Jeg beklager. -Ikke bekymre deg. Hvordan går det?
Litt overveldet, for å være ærlig. Det er mye som skjer.
Dere er alle... Det er bare mye å ta inn på en gang.
Du vet at jeg er her hvis du trenger noen å snakke med,
-jeg vil ikke lage problemer. -Det gjør du ikke, Elena.
Jeg burde heller snakke med deg, enn å miste besinnelsen slik.
Hva om vi tar en kaffe? Jeg spanderer.
Eller en drink, kanskje.
For å slappe av.
Ja.
Det hadde vært fint.
På den måten kan vi snakke ordentlig sammen,
og ta igjen det tapte.
Høres bra ut.
-Det er ikke til å tro. -Kom igjen, vi går.
Det er mye presse her.
Jeg forventet ikke å se deg.
Vel, du skremte oss ganske godt, både meg og alle andre der.
-Hvordan går det? -Mye bedre.
Jeg skrives nok ut i morgen.
Vi må fortsette der vi sluttet, så fort som mulig.
Bør du ikke slappe av?
Det er ikke tid til å slappe av, Quique.
Macarena vil gå fra meg, og du skal hindre at det skjer.
Oi.
Det kompliserer ting.
Jeg er sikker på at du kan få det beste ut av denne situasjonen.
Enrique.
-Hva gjør du her? -Vel...
Vi ble alle veldig sjokkert,
og jeg fikk ikke tak i noen av dere.
Som du kan se har han det fint.
-Det er sent. -Selvsagt.
-Jeg skal la dere være i fred. -Håper vi sees snart.
Hvorfor gjør du forretninger med ham?
Jeg vil ikke diskutere det med deg når du har sagt at ekteskapet er over.
Det har vært over lenge.
Vann?
Du vet at jeg ikke drikker vann.
Så da gjorde jeg det.
Jeg reiste,
møtte nye mennesker og vokste som person.
Jeg har levd et veldig beskyttet liv, og jeg trengte å bestemme selv.
Akkurat som du gjør nå.
Ja, men du kunne ha delt det med meg?
Nei, du var en av de som beskyttet meg.
Så det ville ha vært det samme.
Hvorfor skal vi prøve igjen?
Fordi jeg elsker deg, og fordi jeg aldri finner en bedre mann.
Du aner ikke hvor mange ganger jeg har drømt om dette øyeblikket.
La drømmene dine bli virkelige, da.
Ja...
Du har kommet tilbake i livet mitt
akkurat da jeg begynte å tro at jeg kunne forelske meg igjen.
Jeg kom akkurat i tide da.
Elena...
...bare litt.
Ser du? Det er lurt å være sikker.
Gi meg regningen, Marius. Jeg drar.
Hvorfor så travelt, glamourgutt?
Natten er ennå ung.
Nei, nei, nei.
Jeg skulle ikke gå noe sted.
Du ba meg komme, her er jeg.
Det stemmer.
Flott, ikke sant?
Du lurer meg ikke, gjør du vel?
-Hvem, jeg? Nei. -Vi Romani...
-liker ikke sånt. -Nei, nei, nei.
Det er bare...
Det er sent, og jeg trodde ikke du kom.
Det var derfor jeg skulle gå.
-Men jeg skulle ikke... -Du holder meg stramt i tøylene.
Jeg vet.
Det er bare det at jeg...
Jeg foretrekker å gå sakte frem.
Sakte?
Vi kan gå så sakte du vil.
Jeg elsker å gå sakte,
da kan jeg gradvis øke farten.
Marius...
Jeg har ombestemt meg.
Gi meg en Whisky sour.
-Hva vil du ha? -Det samme som deg.
To Whisky sour, Marius.
Sour.
Det er ikke meningen å forstyrre deg, men jeg har en beskjed.
Legg den der.
Var det noe mer?
Vet du hva, Paloma?
Første gang jeg møtte deg ble jeg veldig satt ut av utseende ditt.
Jeg skal innrømme at det er distraherende,
men mer interessant er ferdighetene dine, og talentet ditt.
-Takk skal du ha. -Til og med effektiviteten din.
Så kanskje vi kan bli bedre kjent,
slik at vi slipper flere misforståelser.
Sett deg.
-Her? -Selvfølgelig.
Vil du ha en drink?
Du vil elske denne.
Ikke for mye, alkohol gjør meg...
Bare litt til da.
Så... Fortell meg om deg selv.
Hvordan går det med kjæresten du sier at jeg minner deg om?
Vi har gjort det slutt.
Så synd. Vi er kanskje ikke så like allikevel.
Sannheten er at han var en drittsekk.
Hva med drømmene dine?
Jobben min er å oppfylle drømmer, kanskje jeg kan hjelpe deg med dine.
Tror du?
Kom igjen... Drøm stort.
Å, Clarita, kjære!
-Mamma! -Det er så lenge siden. Kom inn.
For et søtt antrekk.
Du er så tynn, vennen.
Du er bare skinn og bein.
-Jeg ser flott ut, mamma. -Om de kunne se deg nå.
Kan du huske da du ble valgt til ballets dronning?
-Hvordan kan jeg glemme det. -Du var vakker.
Jeg var tykk og hadde et måneansikt.
Vel, det er magert nå,
jeg visste at det å være forretningskvinne ikke kom til å være bra for deg.
Og nå ligger du ikke engang med mannen din.
-Hva snakker du om? -Du er her og han er der.
Uansett, man kan se det på ansiktsuttrykket ditt.
Jeg har ikke tenkt å bli her, ok?
Jeg skal tilbake til Madrid, og Mateo og jeg har det veldig bra.
-Hvor er kjøkkenet? Den veien? -Til høyre.
Flott...
-Hva synes du om Pedro? -Hva med ham?
Den nye kjæresten hans.
Hva synes du om det? Søsteren din har vært død i to minutter.
-Hva mener du? -Han har en kjæreste, den slyngelen.
Og vet du hva! Den lille terta kom hit
med et lass med godteri og ballonger til barna.
-Maken til frekkhet! -Du må være forvirret, mamma.
Tror du jeg hadde med meg alt dette?
Han har en kjæreste. En kort, liten sak,
veldig tynn. Søt, men ikke-eksisterende.
Ikke vær redd, jeg satte henne på plass.
-Hva skjer med Marie? -Hun kommer ikke.
-Hva mener du? -Jeg prøvde å overtale henne,
men hun sa at det var for familien. Hun oppførte seg veldig rart.
Manolito, også. Han har sagt at han ikke vil komme i hele dag.
-Er det sant? -Jeg vet ikke hvorfor.
-Consuelo! -Jonás!
Når kommer du og besøker familien din i Porrillos?
-Du har rett. -Hvor er daten din?
-Hun er ikke helt i form. -Så Marie kommer ikke?
Marie?
-Hun er fransk. -Det er klart hun er.
Unnskyld?
Vel, du vet...
Omeletter kan være milde, men franske kvinner er krydret.
For Guds skyld.
-Hun holder ikke tilbake. -Bare en ting, svigermor,
blir du lenge i Barcelona?
Hvordan det? Har du det travelt? Plager jeg deg?
Ikke i det hele tatt. Det var bare for...
-...for å vite. La oss lage middag. -Ja, jeg kan i det minste brukes til noe.
Jonás... Hva med dressen?
-Hvilken dress? -Den til Pedro.
Å, den er i bilen.
Jeg henter den senere. Moren din lager mat, ikke sant?
Jeg skal be om nok mat til en måned.
Consuelo, kan du lage nok mat til en måned?
-Virkelig? -Ja.
Det er veldig sent, jeg burde gå.
Ellers vil Clara...
Jeg tror...
Jeg har drukket litt for mye.
Noe så pinlig.
Hvis noen så meg nå...
Ville de tenke...
...at du er utrolig sexy.
Nå er du ikke seriøs.
Selvsagt ikke.
Jeg vet at du ikke tror meg, men jeg sverger.
Det var sånn jeg begynte.
Saken er at vi kunstnere har en flamme i oss,
og hvis den flammen ikke får slippe ut, brenner den oss fra innsiden.
Hør på deg. Du høres ut som en poet.
En poet!
En poet...
...som er forelsket.
Ikke vær redd for meg, Raúl.
Jeg skal behandle deg som en prins.
Jeg er ikke redd deg.
Jeg er redd for meg selv...
-og for å bli forelsket igjen. -Nei, det ville ikke ha blitt "igjen".
Jeg, Rafael "Nålen" Cortés, forsikrer deg om det.
La meg vise deg noen trinn bare jeg kan.
La meg danse med deg i måneskinnet.
"Til slutt bestemte ulven seg for å pusse tennene tre ganger daglig
så han slapp å spise grisegryte".
-Det er ikke riktig. -Og de levde lykkelige alle sine dager.
Ferdig.
Pappa, du sovner. Les en til.
Jeg kan virkelig ikke. Det har vært en lang dag.
-Mamma ville ha lest en til. -Det tviler jeg på.
-Mamma likte ikke å fortelle eventyr. -Nei, særlig.
Hun gjorde ikke det, hun bare fant på alt.
-Som deg med grisegryten? -Enda verre.
Hun glemte alltid hva hun sa når hun fortalte eventyr,
-så hun ga dem bare en lykkelig slutt. -Alt har en lykkelig slutt.
Det er sant, alt har en lykkelig slutt.
Ok, på tide å sove.
Jeg lover å fortelle to eventyr i morgen.
Kom igjen, en, to, tre.
Av med tøflene og opp i senga.
God natt.
-Hva gjør du? -Ingenting.
-Hva har du der? -Ingenting. Det er til Consuelo.
-Clara hadde dem i bilen. -Jeg går og legger meg.
-God natt. -Natta.
Takk Gud at han var i halvsøvne.
Bare vent til han prøver den. Han kommer til å se skarp ut.
Rita...
"Det var leit at jeg ikke så deg.
Jeg har vært opptatt med en etterforskning.
Moralsk journalistikk, Clara.
Jeg vet at du kommer til å bli veldig stolt av meg snart.
Jeg skal ut og fly.
Jeg blir umulig å kontakte i et par uker, og så skal vi være sammen igjen.
Jeg elsker deg".
God morgen, vakre damer.
God morgen!
-Ciao a tutti. -Hr. De la Riva.
Oh, bonjour, Marie.
María.
Ma petit fille. Ça va bien?
Du ser nydelig ut.
Det miniskjørtet kler deg.
Du lukter herlig. Hva har du forandret?
-Du stråler, Marie. -Å, merci.
Noe spesielt må ha hendt, for å få deg i så godt humør.
Spesielt er ikke engang i nærheten, Marie.
Jeg ville at du skulle vite det. Materialene for Roar har ankommet.
Nei, du tuller! Det er fantastisk!
Virkelig? Dette skjer aldri, Marie.
Aldri. Så spennende.
-Det er et problem. -Hva da?
Det er ikke noen problemer, kjære. Alt kommer til å gå bra.
La oss gå til studioet og fikse det.
"Et problem", sier hun. Hvilket problem?
Dette er stoffene.
Disse liker jeg ikke i det hele tatt. Veldig overdrevne.
Dette ser interessant ut.
-Hjelp meg, Marie. -Så klart.
Denne rosa er sexy og gøyal.
Og myk.
Og perfekt til å danse i, tror du ikke? Olé.
Det er bare ett problem.
Bare 10 av de 15 pakkene jeg bestilte har ankommet.
Hvor er resten?
De blir holdt igjen i tollen.
De tollerne er så strenge.
Strenge små tollere.
Det gjør ingenting.
Vi skal ikke la en liten regnskur ødelegge paraden.
Dette er mer enn en liten regnskur.
Vi har ikke nok stoff til alle danserne.
Da kan ikke alle danse.
På den måten blir Keiserinnen hovedattraksjonen.
Forstår du ikke, Marie?
Alt blir bra til slutt.
Hvordan er glasset ditt? Er det halvfullt eller halvtomt?
Koppen min renner over.
Jeg skal be elevene mine om hjelp med skreddersømmen.
Skreddersømmen?
Og de burde gjøre en bra jobb, ellers må vi kutte enda flere dansere.
Mon Dieu...
"Hei, min elskede. Tvillingene er endelig her.
Herlighet, de elsket huset. Du skulle ha sett ansiktene deres.
Men vi savner deg. Moren din er seg selv lik,
legger seg oppi alt, men jeg tror hun drar snart.
Hun sier at anklene er som ballonger.
Jeg har så mye å gjøre i dag for at alt skal bli klart,
så jeg må si farvel for nå.
Jeg elsker deg mer for hver dag, Rita.
Snakkes i morgen, søta".
-Fetter. -Hva gjør du her?
-Du burde være inne allerede. -Jeg måtte poste noe.
Poste noe? Hvorfor?
Marie ba meg sende et telegram til foreldrene hennes
for å si at hun har det bra. Hva sier du til at vi tar en kaffe?
-Nå? Men vi må begynne om... -Jeg har ikke spist frokost.
Og det er umulig å snakke hjemme når alle er der.
-Vel, hvis du insisterer. -Ja, kom igjen.
Jeg kjenner deg. Spytt ut.
Jeg er bekymret. Veldig bekymret.
Jeg visste at det var en grunn til dette.
-Hva har Marie gjort? -Nei, det handler ikke om Marie.
Gjør det ikke?
Jeg er bekymret for deg.
-Er pupillene mine utvidet igjen? -Nei.
-Er tunga mi hoven? -Nei, det er ikke det.
Jeg er virkelig lykkelig, tvillingene er her.
Jeg kunne vært gladere, men svigermor drar snart
-og det vil hjelpe mye. -Du lever ikke i virkeligheten.
Hvor lever jeg da?
I en verden...
...der Rita fortsatt er i live.
-Jeg vet ikke hva du snakker om. -Jeg åpnet skapet i gangen
og fant...
Unnskyld meg? Du kikket inn i skapet mitt?
Ja, jeg ville henge inn de nye dressene, så du fikk deg en overraskelse.
Og så var det jeg som ble overrasket.
Du kan ikke fortsette slik.
Rita er borte.
Hun er ikke borte. Hva vet vel du?
Gjør du ikke bare deg selv vondt ved å ta vare på alle de tingene?
-Du tillater ikke deg selv å gå videre. -Jeg trenger ikke å gå videre fra noe.
-Jeg skal være sammen med Rita for alltid. -Det vet jeg.
-Så? -Bare på en annen måte.
Du kan ikke beholde alle toalettsakene hennes som om hun kommer til å...
Har du gått gjennom sakene mine?
-Invadert privatlivet mitt? -Det er ikke privat.
-Hva mener du? -Vi deler leilighet.
Hennes ting er overalt, på kjøkkenet, på badet...
Hvis du har problemer med det, så dra.
-Ellers drar jeg... -Jeg vil ikke dra.
Jeg vil hjelpe deg.
Greit, hvordan?
Det som skjedde var en ufortjent tragedie,
men du må håndtere det.
Rita er...
-Død. -Nei.
Nei.
Vi skal være sammen igjen veldig snart.
-Fetter! -La meg være i fred.
-God morgen. -Morn. Hva skjedde i går kveld?
Hvor har du sovet? Du ringte ikke.
-Du kommer ikke til å tro meg. -Armando, ikke sant?
Nei, det er ditt liv.
Du lar menn styre det, og trampe på deg.
-Du venter hele dagen på en telefon. -Hvilken telefon?
Skjønner du ingenting? Det er vår feil.
Vet du hva vi må gjøre? Be dem alle dra til helvete.
Til helvete!
Det er fra en film vi så i går.
Ja... Jeg har ikke sett den.
-Ikke? Du hadde likt den, det er... -Glem det.
Jeg antar at dette handler om Mateo?
-Hvordan går det med faren din? -Mye bedre.
-Jeg tror han blir utskrevet i dag. -Det er godt å høre.
Kan vi snakke sammen?
Ja, kom inn.
Går det bra?
Ja.
Ingenting å bekymre seg for.
Jeg har aldri sett deg sånn.
Ting går ikke som planlagt.
Med Mateo og langdistansen, vel...
Slike ting gjør alt mer komplisert.
Nettopp.
-Du skal ikke tilbake til Madrid? -Nei.
Absolutt ikke.
Hvorfor må kvinner alltid gi opp drømmene sine for menn?
Hvorfor gir ikke menn opp karrieren sin for oss?
Jeg vet.
Jeg er glad for at drømmene dine har fått deg hit.
Til Barcelona.
Kan jeg komme inn?
Ja.
La oss gå på møterommet.
-Hei, kjekken. -Elena...
Hva?
Herlighet.
-Ines, stopp! -Hva?
-Hva er galt med deg? -Du er en idiot!
-Jeg også, fordi jeg dro hit med deg. -Hva mener du, kjære?
Jeg hørte at du snakket med onkelen din.
Jeg har brukt hele dagen på å tegne en brudekjole jeg aldri får brukt,
-fordi det viser seg at alt var en løgn. -Det er ikke en løgn.
-Særlig. -Jeg er bare en forvirret idiot.
-Forvirret? -Det må være på grunn av bryllupet, kjære.
Det sies at man får kalde føtter når man skal gifte seg
-og man blir forvirret. -Manuel...
-...du sa at du trengte å føle noe mer. -Ja.
Selvfølgelig må du det. Du trenger lidenskap!
Men den delen kommer etter bryllupet.
Riktig, men jeg mente ikke det. Jeg mente...
-Du trenger ikke å være sjenert. -Ok.
Tidene endrer seg, ikke sant?
-Du vet at jeg vil gjøre alt for deg. -Hva?
Hvis du ikke vil vente, så må vi ikke.
-Hva er i veien, har du ikke lyst? -Jo, selvfølgelig. Hvordan kunne jeg ikke?
Ok, men lov meg at det blir romantisk.
Og stol litt mer på meg i fremtiden.
Spesielt når det kommer til slike ting.
Å, min elskede.
Jeg elsker deg! Jeg skal gjøre deg så lykkelig.
Jeg kunne spist deg opp.
Disse kjolene skal danses i.
Hvordan kan de bevege seg når ryggsømmen er lav?
Unnskyld?
Forferdelig!
-Hvem endret mønsteret? -Jeg trodde at...
Jeg bryr meg ikke om hva du trodde. Dette er uakseptabelt.
Josefina, ta deg av kantsømmen på den grønne kjolen.
Kan vi snakke sammen?
Jeg er studiosjef, Jay.
Hvis det er noe du ikke liker, si ifra, så prøver jeg å fikse det,
men ikke snakk slik til noen av jentene mine igjen.
Du har rett, Marie.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med Pedro. Huset er fullt av Ritas klær.
Alt er strøket og lagt i skapet.
Tannbørsten hennes står på badet, forkleet henger på kjøkkenet.
Det føles som om hun kan komme hjem hvert øyeblikk.
Husker du hva du sa om brevene?
Kanskje du burde finne de,
og vise ham at de ikke blir hentet?
Kanskje han stopper da.
Jeg tror det er et viktig første skritt.
Marie...
Ja?
Du er den mest fantastiske personen jeg vet om.
Det er vanskelig å se fetteren min lide,
men det er også vakkert å se hvor høyt han elsket henne.
Marie...
Oui.
Jeg elsker deg.
Jeg har vært gal etter deg siden jeg møtte deg i Paris.
Jeg vet ikke hva som vil skje...
...men jeg vil ikke vente lenger med å fortelle deg dette.
Marie...
Oui?
Vil du være kjæresten min?
Jeg vil være kona di.
Hva?
Og jeg vil være mannen din.
Ja! Vi skal gifte oss!
Jeg liker ikke denne.
Eller noen av dem.
Det er ikke min feil at kvaliteten er dårlig. Dette er Velvet.
Det er mulig du har rett, men du kan ikke godta hva som helst.
-Ser du nå at jeg snakket sant i går? -Hva?
Hør her, det Elena prøver å si...
Hun sier at dere har diskutert dette bak ryggen min.
Jeg bryr meg egentlig ikke,
men jeg avlyser showet hvis du ikke får tak i et stort navn.
Kan ikke du foreslå noen? Jeg liker også å ta livet av ideer.
Der har vi det! Jeg har det.
Brigitte Bardot.
-Ja, ikke sant. -Hva er morsomt?
Jeg er seriøs.
Det er perfekt, hun er på turné i Spania nå.
Pressen og allmennheten følger med på alt hun foretar seg.
Du ville ha et stort navn? Vel, der har du det.
Alt vi trenger er at hun sier ja.
Anse det som avgjort. Jeg skal på jakt.
Jeg kommer, Brigitte.
Aldri i verden om du skal bli med.
Aldri i verden om du skal få all æren.
Alt handler om kontakter, ikke ære, og jeg har noen direkte.
Og det tror du ikke jeg har?
-I så fall, måtte beste kvinne vinne. -Det blir meg.
Hva har skjedd nå?
-Hun går meg på nervene. -Jeg vet hva du mener.
Jeg trenger hjelp til noe.
-Kom igjen. -Selvfølgelig.
Du er feig. Og dette er for at du ikke kom.
Hvorfor har du ikke ringt?
-Jeg sa aldri at jeg skulle ringe. -Men den Gorgio der ute sa det.
-Hvilken Gorgio? -Hun som himlet med øynene til deg.
-Hun skulle legge igjen en beskjed. -Beskjed?
Hvorfor spør vi henne ikke?
Å, den beskjeden.
Ting er ikke så enkelt, Carmela.
Du gjør de kompliserte.
Du bruker all din tid på den forretningsmannen.
Hr. Godó er bare enda en klient, men den kreative prosessen tar tid.
Hvis det er på grunn av mannen din, kan jeg ikke bare gi ham hva som helst.
Du har til samme tid i morgen.
Hvis du ikke har noe til Paco innen det,
får du se hva som skjer med den kreative prosessen din.
-Carmela... -24 timer! Hverken mer eller mindre.
Hverken mer eller mindre!
God morgen!
Jeg har med kaffe.
Nei, takk.
Hvor er bakgrunnene du valgte ut til Carmela?
Hvem sine bilder er dette?
-Mine. -Nei, du tuller!
Jeg kan se det.
-Jeg mener, hvem tok dem? -Og jeg sier at det gjorde jeg.
Det er mye du ikke vet om meg.
-Når begynte du å ta bilder? -Hva har det å si?
Liker du dem eller ikke?
Du får 20 timer på å lage et forslag til Carmelas plakat.
-Tjue timer? -De har gitt meg tjuefire.
Jeg trenger ikke mer enn fem.
La oss se hva du kan.
Avtale.
Kan jeg ta del i røyken og samtalen?
Ta med de bestillingene til Manresa, er du snill.
De venter på glidelåsene og alle typer knapper.
-Hva? -Jeg hadde bare et spørsmål.
-Hva? -Hvor lenge måtte du vente?
Jeg ventet så lenge som noen annen ville gjort, sønn.
Det var ikke jeg som holdt igjen bestillingene.
Nei, hvor lenge ventet dere med å være intime?
Har du snakket med onkelen din? Hvorfor snakker vi om intimitet?
Jeg mener med en kvinne.
Vi må være ærlige med oss selv, menn er annerledes.
Kvinner går til en annen rytme, akkurat som disse guttene.
Emilio sa alltid, "Ta det rolig". Akkurat som dem.
Akkurat sånn, "sakte og forsiktig", sa han alltid.
Altså, sakte og forsiktig.
Ikke fiksér på uttrykket.
-Sakte og forsiktig. -Manuel!
-Ja. -Hva har skjedd?
-Ingenting. -Du lurer ikke meg.
Jeg har det bra. Gjør bare jobben min.
Hvis det handler om kysset...
Ikke her.
Bli med inn her et øyeblikk.
Gå inn.
Hør på meg, Lourdes Otegui,
jeg synes du er ei flott jente, vennlig, snill, morsom, attraktiv
og sexy, veldig sexy, men jeg har planer.
Jeg kom fra Tyskland for å gifte meg, og jeg skal gifte meg med Inés, ok?
-Bra for deg. -Ja.
Jeg kom bare for å si at faren min har gitt meg sjansen til...
Glem det.
For en idiot.
Lourdes, vent.
Glem det jeg sa, jeg lager noe ut av ingenting.
Hvordan kan jeg hjelpe?
Fint, hvis du virkelig vil hjelpe meg så trenger jeg et slør,
en kam og en vifte.
Det er til noen bilder, jeg må imponere faren min.
Slør, kam, vifte.
-Og en vifte, ja. -Perfekt.
Eduard Godó er snart helt frisk fra Angina pectorisen.
Og etter å ha lest om symptomene, føler han at han bør dele
den viktigste delen av livet sitt med allmennheten.
Dette er ikke godt nok for meg.
Bladet mitt skriver om seriøse saker.
Hvorfor kan vi ikke diskutere Petrogal? Hva skjer der?
Jeg er ikke interessert i å diskutere Petrogal.
Men det er jeg, og det er også leserne mine.
Hør her, Enrique, jeg tror du må gå til et annet blad med dette.
Vent.
Hvor mye vil du ha?
Det er ikke alt som kan kjøpes.
Greit.
Vi kan ta med noen spørsmål om Petrogal.
Men hvis vi gjør det må du garantere meg førstesiden.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre, men jeg har allerede forpliktelser.
Jeg kan vente to uker, kanskje tre...
Men hvis jeg ikke får førstesiden går jeg til et annet blad.
Greit.
Gi meg to dager.
Vent her, er du snill.
Hallo?
Jeg håper virkelig dette er verdt det.
Frøken Bardot.
Hva gjør du? Du kan ikke være her.
Vel, jeg kan. Jeg er reserve-frisøren.
-Jaha. Du. -Og jeg er sminkøren.
Og frøken Bardot må være helt fra seg, for vi er sent ute.
Hvor er utstyret deres?
Vi jobber med det Brigitte gir oss.
Du vet hvordan disse stjernene er, vi får ikke engang ta på fuktighetskrem.
Jeg vet det virker rart at vi er her på denne tiden av døgnet,
men hår- og sminketeamet har blitt matforgiftet,
og de ringte oss for backup.
Derfor må du enten slippe oss inn, eller fikse håret og sminken hennes selv.
Du spiste vel ikke maten?
-Du ser ikke frisk ut. -Absolutt ikke.
Greit, teamet er på settet.
-Flott, takk skal du ha. -Takk!
Han trodde på det!
Så dette er kontaktene dine?
Hva med dine? La oss ikke kaste bort tiden.
INGEN ADGANG
-Er du sikker på at det er denne veien? -Det er den eneste veien inn.
-Det er litt mørkt, er det ikke? -Gå tilbake da, hvis du er redd.
Du må alltid ha det siste ordet. Jeg er ikke redd.
Kutt!
Beklager, vi kommer i fred. Vi vil bare snakke med...
Kan noen fortelle meg hva disse to idiotene gjør på settet.
Monsteret skal komme gjennom porten
slik at heltinnen kan kutte ham opp.
Kom dere ut!
Få dem vekk herfra.
Vi ser etter Brigitte Bardot.
Je suis Brigitte.
-Er det Brigitte Bardot? -Ja, og jeg er Audrey Hepburn.
Jeg håper det var en god grunn til at dere ødela det beste opptaket mitt.
Bli med til traileren min.
Det må være henne.
Derfor tror vi du er den eneste kvinnen for jobben.
Og hvem sa dere at kampanjen var for?
Velvet varemagasin.
Velvet?
J'adore.
Jeg skal be Montse slenge sammen middag til deg.
-Hva er alt dette? -Jeg har allerede gjort det.
Jeg organiserte min egen hjemkomst.
Jeg vil veldig gjerne at vi spiser sammen.
Eduard...
Mer enn 40 års ekteskap står på spill, Macarena.
Det er bare middag.
Kanskje for å feire vårt neste jubileum.
Det er litt sent, synes du ikke?
Ikke gjør dette vanskelig for meg.
Hvis du drar vil jeg at det skal være uten sure miner eller anger.
Hvis det var sånn, hadde jeg ikke dratt.
Jeg husker fortsatt utmerket godt
det smykket de stjal fra deg på cruiset.
Ting var annerledes på den tiden.
Jeg skal gjøre alt i min makt for at vi blir partnere igjen.
En samlet familie.
Samlet på ordentlig.
Du kan ikke lure meg lenger.
Jeg er ikke så naiv lenger.
Du kjemper ikke for denne familien, bare for forretningen.
Jeg kan forsikre deg om at jeg vil kjempe for begge to.
For det de skylder meg.
Tekst: Anette Aardal