- Jeg vil ikke arbejde i et køkken. - Jo, for du er børnehjemspige.
- Hvorfor ser du så mærkelig ud? - Jeg skal finde far.
Jeg skal ligne en dreng.
- Du kan ikke spille dreng for evigt. - Hvorfor ikke? Det er meget nemmere.
Far!
- Marie! - Karl og Sofie, det her er far.
Nu er han kommet tilbage til os.
"Men jeg vidste, at deres far er i live."
- Hvad hvis han har fortrudt? - Han har fraskrevet sig dem.
Han ville ikke have dem.
- Udenfor stod sønnen. Den druknede. - Var han så et spøgelse?
Når en sømand, han drukner ude på havet, så får han én nat...
hvor han kan komme tilbage til dem, som han elsker, og sige farvel.
Fy for pokker!
- Hvor vil du så gerne hen? - Amerika.
Jeg vil se Frihedsgudinden.
Kaptajn Andersen!
Jeg har en meddelelse.
- Hvad vil De, Vinkel? - Jeg har en meddelelse!
Det må være vigtigt, når du har lettet røven.
Kneisvig, hyringen af ungmænd er vel Deres ansvar.
Det rager ikke dig, hvem jeg hyrer.
Heller ikke, når jeg fortæller, at vi har haft en pige om bord siden Fyn?
Så du indrømmer det? Du har også opført dig som en tøs hele vejen.
Det er Martin. Martin er en pige.
Martin?
Er det rigtigt?
Hold dog op! Jeg hørte dig og Hans, da I sad i stævnen og kissemissede.
Hun hedder Marie og er søster til skippers børn.
Ja. Hun er søster til de to der.
- Agnete, tag børnene med ned. - Kom her. Så!
- Ungmanden kommer også med. - Hun er en beskidt børnehjemstøs.
Matros Jensen, jeg må også bede Dem om at komme ned i salonen.
Så du er Karl og Sofies storesøster.
- Hvad hedder du? - Marie.
- Og matros Jensen er Maries far? - Og Karl og Sofies.
Ja, jeg er deres far.
- Og Marie fandt dig på Island? - Ja.
Jeg vidste godt, deres mor var død, men...
Jeg troede, at de alle tre ville få et nyt hjem.
De var jo så små, Karl og Sofie, da jeg rejste.
Og Marie. Hun er jo god til at arbejde, og så er hun lydig.
Det ved Skipper selvfølgelig selv.
Jeg vidste ikke, at det tog Madam Munk to år at finde en ny familie.
Eller at hun ville skille søskende ad.
Marie... Du kan få styrmandskahytten på resten af turen.
Kneisvig får køjen i lukafet.
Jensen, sørg for, at Maries ejendele bliver bragt herned.
Meddel Hans, at han overtager ungmandens opgaver.
Jensen!
Jeg har det brev, du skrev til Madam Munk.
- Har du skiftet mening? - Albert... Nej.
Jeg skiller ikke forældre fra deres børn.
Hvis du vil have Karl og Sofie, så er det sådan, det bliver.
Karl og Sofie, de kender ikke mig mere.
Hos Dem vil de kunne få langt bedre kår, end jeg vil kunne tilbyde.
Så det er bedst, de bliver hos Dem.
Nej.
- Den klæder dig. Kjolen. - Tak.
Du må gerne beholde den.
Hvorfor sagde De, jeg er en pige? De er ligeglad med mig og mine søskende.
Fordi du er ingenting. Glem ikke det.
Jeg afmønstrer nu. Jeg vil prøve at få hyre på et skib, der skal sydover.
Du skal nok klare det.
Du har den samme længsel i dig, ligesom jeg har.
Mener du længslen efter at stikke af?
For sådan er jeg ikke. Jeg er ikke ligesom dig.
- Må jeg godt sige farvel til...? - Ja, selvfølgelig. Endelig.
Nå, I to.
Jeg ved godt, du ikke kan huske din mor.
Din første mor. Men du ligner hende.
Du er smuk og mild. Ligesom hun var.
Og dig, Karl.
Du ligner din farfar. Min far. Han var et rigtigt mandfolk.
Sådan én, man respekterede.
Gå med jeres nye mor og lov mig, at I opfører jer ordentligt.
Det skal vi nok, far.
Kom, børn.
Skipper... lige inden vi går ind til min far.
Med hensyn til ungmanden, Marie...
Mener De, jeg skylder hende en tak, fra da hun hjalp mig ned fra masten?
Hun fik en ordre, og hun udførte den.
Men... måske De skylder hende en undskyldning.
Skal vi gå ind?
Ja, kom ind.
- Kaptajn Andersen. - Direktør!
Johannes, min dreng. Endelig, hvad?
På rederiets vegne vil jeg gerne takke Dem, Andersen.
De havde både kone og børn med.
- Og hvad er der sket med dig? - Nå ja! En lille ulykke om bord.
- Vel ikke noget alvorligt? - Absolut ikke.
Nej? Så fik du endelig prøvet kræfter med et rigtigt sejlskib, Johannes.
Og så i Nordatlanten. Alt gik godt?
Alt gik fint. Det var en fornøjelse at have Deres søn om bord.
Godt. Jeg har noget, jeg rigtig gerne vil vise Dem. Det er fremtiden.
- Meget spændende. - Så går jeg ind og pakker ud.
Gør du det, min dreng.
- Rygterne er løbet i forvejen. - Om hvad dog?
Om Deres ungmand. Eller ungmø skulle man måske nok sige.
Hele vejen til Island og halvvejs tilbage igen, før nogen opdager det.
Hun var langtfra den dårligste ungmand, jeg har sejlet med.
Kom. Nu skal De bare se her.
Dronning Louise, rederiets nyeste skib.
Om tre måneder skriver vi år 1900. Et nyt århundrede.
De skal være den nye kaptajn på Dronning Louise.
- Mig? - De vil være mere hjemme.
Og mon ikke Deres kone og to børn vil sætte pris på det?
Hans?
Du afmønstrer også?
Ja, det gør jeg. Håbet bliver lagt op for vinteren.
Jeg har fået hyre på et skib til Napoli. Det er Italien.
Jeg troede, du drømte om Amerika.
Ja, men Amerika render jo ingen steder.
Marie, jeg har noget til dig.
Her.
Jeg tænkte, at en svale mindede mig om dig på en eller anden måde.
Jeg håber, du skriver til mig igennem rederiet.
Jeg kunne godt tænke mig at se dig igen, Marie.
Hvad havde du forestillet dig? At jeg skulle sidde her og vente på dig?
År ind, år ud. Ligesom min mor ventede på min far.
Og måske bliver vi gift en dag. Det ændrer ikke på, at jeg venter.
- Jeg har ikke friet til dig. - Nej, for så hænger du jo på mig.
Jeg er sømand. Jeg må tage af sted.
Og det skal du bare gøre, men hvis du tror, jeg gider at vente på dig...
så kan du godt tro om.
Kom og sæt dig.
Jeg har spurgt efter en plads til dig hos rederidirektør Vinkel.
Styrmand Vinkels forældre.
Jeg ved godt, at du ikke kom så godt ud af det med ham, men...
Han sætter ikke sine ben i køkkenet. Du kan nemt gå ind til os.
Du kan besøge Karl og Sofie, lige så tit du har lyst.
Jeg afmønstrer nu. Så kan De få Deres kahyt tilbage.
Tak, fordi De hyrede mig, selv om jeg ikke havde min søfartsbog.
Sig ikke tak til mig. Sig tak til ham ungmanden, der rømte i Svendborg.
Han tvang mig til at hyre sådan en uerfaren skidespræller som dig.
Du vidste fandeme intet om stormasten og falder i baljen på din første dag.
Det var sgu da en køn én.
Du, Martin...
Alt taget i betragtning så klarede du det sgu meget godt.
Du fyrer op om morgenen hernede og i stuerne inden kl. 6.
Tøj- og linnedvask, rulning, strygning og rengøring.
Herren og fruen spiser morgenmad kl. 8. Middag kl. 18.30.
Du serverer til hverdag, men ikke når der er gæster.
- Ikke som du ser ud. Forstået? - Ja.
Du holder selv dit kammer. Ingen besøg af mandfolk.
- Må mine søskende besøge mig? - Ja, herinde eller i køkkenet.
Og så husker du lige, at her i huset har vi ikke brug for sømandsmanerer.
Du har fået plads i et af byens fineste huse.
Kost og logi. Eget kammer.
To fridage om måneden. Det er mere, end en børnehjemspige kunne håbe på.
Det ved jeg godt.
- Champagnen er ikke kommet. - Nej, men den er på vej, min skat.
Godt. Og musikere har jeg bestilt.
- Musikere? Hvorfor nu det? - Ingen middagsfest uden dans.
Jeg tror, gæsterne vil være mere end lykkelige for at slippe.
- Hvad, Johannes? Johannes? - Hvad? Slippe for hvad?
For dans til nytårsaften. Skipper Andersen og hans familie kommer også.
- Har du talt med ham? - Nej.
Jeg mødte Agnete Andersen i går. Hun spurgte så venligt til dig.
Jeg har en overraskelse til nytårsaften.
- Fyrværkeri. - Nej, Herman!
Vi bliver den første familie i byen, der har fyrværkeri nytårsaften.
- Skål. - Skål.
- Se. - Hvor er det flot.
Har du lært at skrive hele alfabetet nu?
Og hvad med dig? Går det stadig godt i skolen?
- Er Skipper stadig kaptajn på Håbet? - Far er kaptajn på Dronning Louise.
Den nye damper?
- Sofie, vi skal hjem nu. - Jeg vil hellere blive hos Marie.
Vi skal være hjemme, inden det bliver mørkt. Kom så.
Tak for besøg. Husk at gå forsigtigt. Følg vejen og gå ikke igennem skoven.
Her.
- Hej, hej, Marie. - Hej.
Karl, vent lige.
- Er der noget i vejen? - Næ.
Jo, der er. Kan du ikke bare fortælle mig, hvad jeg har gjort?
- Hvorfor er du her hos Vinkel? - Dig og Sofie er jo her.
Du er ikke glad her.
Og vi har ikke brug for dig længere.
Kom, Sofie. Vi skal hjem.
- Er de gået i gang med dansen? - Ikke endnu.
- Nogen skal jo åbne ballet. - Ja. Det bliver ikke direktøren.
Kaffen skal op nu.
Uduelige pigebarn! Se at få det samlet op.
- Vinkel. - Kaptajn Andersen.
- Godt nytår. - Godt nytår.
- Hvordan går det på Dronning Louise? - Fint. Tak.
Lidt motorvanskeligheder i starten, men det er løst.
- Og Dem? Trives De på kontoret? - Ja, absolut.
Jeg sidder med kontakten til hele verden.
Vi har fået telefonapparat, så jeg taler med kontoret i København.
De anbefalede ungmand... Marie til mine forældre, ikke sandt?
Det gjorde jeg. Hun ønskede at blive i samme by som sine søskende.
- Det gav mening. - Johannes? Nå, der er du!
Jeg tænkte på... Kunne du ikke hjælpe mig med fyrværkeriet senere?
Jeg havde tænkt at se det herindefra og holde fruerne med selskab.
Ja, jamen så... så siger vi det.
- Far? - Ja.
Jeg ved, du ønsker, at jeg havde den samme glæde ved at sejle som dig.
At jeg i det hele taget var mere som dig. Og skipper Andersen.
Johannes, der er en eneste ting, der betyder noget for mig.
Og det er, at du er glad.
Jamen det er jeg skam også. Nu.
Men jeg tænkte på... ungmanden, altså Marie nede fra køkkenet.
Hvorfor serverer hun ikke heroppe i aften?
Måske har det noget med hendes udseende at gøre.
Og den slags pigebørn har det også bedst i køkkenet.
I kan godt tage kransekagen op nu.
- Godaften. Godt nytår. - Tak.
Mangler der noget deroppe?
Ja. Hende der.
- Kom. - Vinkel, hvad er det, De gør?
Du er ikke ingenting, Marie Jensen. Det beklager jeg, at jeg sagde.
Du hører lige så meget til heroppe, som jeg gør. Det skal vi vise dem.
Jeg kan ikke danse.
Men det kan jeg.
En gang til.
Bare følg mig.
- Hvorfor gør Vinkel det der? - Han gør hende til grin.
Stakkels pige.
Hvorfor er du blevet i Aalborg? Jeg troede, du ville rejse videre.
- Det kan jeg ikke. Jeg er en pige. - Og hvad så?
Hvem har også lyst til at sejle som matros?
Der findes andre muligheder, og der findes andre skibe end Håbet.
Men jeg kan ikke forlade mine søskende. Tak for dansen.
Hun er storesøster til de to små deroppe.
Er det din bror? Ham den lyshårede?
- Karl? Hvad er der med ham? - Han løb ind mod byen.
Mod byen?
Karl!
Karl! Karl!
Karl, hvor er du?
Karl!
Vent! Karl!
- Karl, stop! - Lad være. Jeg vil hjem.
Jeg hader Vinkel. Jeg hader ham.
- Karl, han sagde undskyld. - Det var min skyld, far rejste væk.
Jeg sagde, vi hellere ville bo hos vores nye mor og far nu.
Karl, det var ikke din skyld. Far rejste, fordi det var bedst.
- Hvorfor blev han ikke hos dig? - Fordi jeg er voksen nu.
Og jeg er glad for min plads hos direktør Vinkel.
Jeg kan være sammen med dig og Sofie.
Men du er ikke glad.
Vi er nødt til at gå. Det er alt for koldt herude.
Vi er ikke på stien længere.
Kom. Lad os gå den her vej.
- Jeg er træt. - Du kan ikke sove nu.
- Det er koldt. - Vi skal videre.
Jeg kan ikke mere.
Kom.
Jeg kan ikke mere, Marie.
Ti, ni, otte,
syv, seks, fem, fire, tre, to, en.
- Godt nytår! - Godt nytår, alle sammen.
- Er Karl inde ved siden af? - Nej, jeg troede, han var her.
Vil herren og fruen ikke ud og se fyrværkeriet?
- Har De set vores søn? - Ja. Han er gået hjem.
Køkkenpigen gik med ham. Altså, lidt efter.
- Undskyld, hvornår så De dem? - Det er over en time siden.
Vinkel! Vinkel!
Marie?
- Far? - Jeg er tilbage.
Ligesom jeg lovede dig. Selv om jeg er langt, langt væk...
så er du altid hos mig. Både dig og Sofie og Karl.
Jeg bærer jer altid i mit hjerte. Det skal du vide.
Men du skal rejse dig op nu. Du kan ikke ligge her. Du skal af sted.
Du skal ikke være her.
Karl, se. Fyrværkeriet.
Kom. Vi skal den vej.
Jeg kan ikke.
Karl!
- Karl! - Marie!
Karl!
Der er de!
Tak, fordi De sagde undskyld.
Jeg har tænkt på... De sagde, der var andre muligheder.
Det er der helt bestemt.
Især for dig, Marie Jensen.
- I må køre nu. - Bare et øjeblik længere.
Hvis I skal være på havnen kl. 13, så skal I af sted nu.
Det er jeg ked af.
God tur, Marie.
- Marie! - Stop.
Karl!
- Undskyld, vi kom for sent. - Det gør ikke noget.
Jeg er bare glad for at se jer.
Sofie, kom.
- Vil du ikke sige farvel til mig? - Nej.
For du lovede, vi ikke skulle skilles.
Selv hvis jeg rejser langt væk, så er dig og Karl altid hos mig.
Herinde. Altid.
Hav det godt, til vi ses igen.
Og pas på Sofie. Ikke?
Hvis du skal nå det, frøken, så skal vi af sted nu.
Marie!
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker også dig.
Pillow.
Boat. Boat.
Du øver dig på engelsk, kan jeg høre. Det er du ret god til.
- Tak. - Velbekomme.
Dav. Alfred.
Har du været over Atlanten før?
Skal jeg vise dig rundt i New York?
- Ellers tak. - Hold nu op.
Du kan jo ikke gå rundt helt alene i sådan en stor by.
- Alfred, lad hende nu være. - Ja. Hellere end gerne.
Marie!
Hans, hvad laver du her?
Jeg har fået hyre her på skibet. Så nu skal jeg endelig til Amerika.
Det samme her. Vinkel, hjalp mig.
Andenstyrmand Vinkel fra Håbet? Virkelig? Der kan man bare se.
Det er godt at se dig igen. Det har jeg ikke turdet håbe på.
Især ikke efter sidste gang vi så hinanden.
Goddag, hr.
- Jeg har svalen, du lavede til mig. - Ja.
Og jeg har stadig arret, fra da du kastede den i hovedet på mig.
Skal du så til Kap Horn nu? Og Alaska efter guld?
Ja, muligvis. Hvad med dig? Hvad skal du?
Jeg skal jo se Frihedsgudinden.
- Og derefter, hvad skal du så? - Bagefter?
Ja. Hvor er du på vej hen?
Det ved jeg ikke, men nu bestemmer jeg selv.
Tekster: Tina Schäfer Dansk Video Tekst