Ambulansintaget har högsta prioritet.
Det måste hållas rent, och vi behöver även en plats för folk att värma sig.
Äntligen en dag med snö!
Det är i och för sig kväll, men det låter inte lika magiskt. Säg det.
Senare. Jag måste förbereda för den värsta stormen på många år.
72 år. Det är en lång tid.
Det snöade mycket 2010 och 2016 -
- men det här blir mer som 1947.
- Hur vet du det här? - Jag gillar väder.
Jag satte upp en vindmätare på taket för sju år sen.
Vi kan spåra stormen här. Hon är verkligen helt vild.
Det är därför hälften av stadens sjukhus är stängda.
- Till onkologen, Tenaté. - Privatsjukhus är mesar.
Allmänna sjukhus får inte stänga. - Höj värmen med två grader.
Jag har bunkrat mat och medicin och bantat ner personalen.
- Ska du hem till Georgia? - Hon åker till sina föräldrar.
Där får hon uthärda en mer fördömande storm.
Du klarar det här, kompis. Det här är inte så illa.
Det är ingenting. 1888 fick de stänga hela Maine.
- Säkerheten går först. - 400 människor dog den dagen.
- Men vi klarar oss bra. - Flytta er!
- Det snöar, Dora. Det snöar! - Ja, jag vet.
Lauren. En patient har överdoserat. Dr Thomas är fast i stormen.
- Andas hon? - Dåligt, men hon syresätter sig.
- Blodtryck? - 90/60. Puls 92.
Om hon får syre klarar hon sig till i morgon bitti.
Kan du inte hjälpa henne? Du är läkare.
Jag är här för att jag inte får vara läkare.
Det är bättre att hon väntar på dr Thomas.
En perfekt Manhattan eller en Paloma med mescal?
- Båda. - En i taget. Snön försvinner inte.
- Nej. - Jag har inte frågat nåt.
Jag vet vad du tänkte fråga. Gör det då.
Du måste komma in. Det är ingen fråga.
Snöstormen är allvarlig och jag behöver min vice här.
Hon gick nyss därifrån, och hon skulle precis bli plakat.
- Plakat? - Packad, stupfull, dyngrak.
- Bra, då ringde jag i rättan tid. - Jag hatar dig.
Hallå? Sharpe?
- Max? - Hur visste du det?
- Det hördes. Måste du åka in igen? - Tyvärr. Jag är hans vice.
Lämna in brickan, min vice, och var laglös med mig.
- Han är min chef. - Och din vän.
Är det inte svårt för honom att se dig som sin läkare -
- när du har så många andra roller?
Max visar stor respekt för min roll som hans läkare.
Jag ber om ursäkt. Jag har inte ifrågasatt dig.
Jag undrade bara om er "grej" gjorde det svårt.
Jag och Max har ingen "grej".
- En "vibb"? - Det finns ingen "vibb".
Hur visste jag då att det var han som ringde?
Du kanske är synsk.
Ring barnen med min telefon. Varför behöver du din?
De svarar inte nu, och när du åker har jag ingen telefon.
- Jag lämnar min här. - Tänk om de vill prata med dig?
Vårt boende ligger fem kvarter bort och jag är så trött.
Det snöar hur mycket som helst.
Det var bra att ni åkte hit från Vermont.
- Där ser du. - Ursäkta, jag menade...
Chrissy måste påbörja sin immunbehandling i kväll.
Hennes glioblastom kommer att svara bättre då.
Det borde jag berätta för barnen.
- Berätta för dem. - Ni låter som jag och min fru.
Vi bråkade alltid om småsaker.
Jag åker till vårt boende och sover. Du får din telefon i morgon bitti.
När man har cancer borde man få vinna varje diskussion.
- Där är du ju. Var har du mössan? - Jag glömde den. Det blev bråttom.
- Man måste ha mössa ute i dag. - Jag vet, dr Max.
Mår du bra?
Jag mår bra, men...
Jag fick gå fyra kvarter snöstormen. Det hade hänt en stor olycka.
Vid 35:e och 1:a gatan. Inga offer, men många bilar.
- Vad är det? - Det är utanför Station 27.
Jag letade precis efter er. Den sista ambulansen kom för 47 minuter sen.
Det här är Max Goodwin. Jag söker enhetschef Molinari.
- Vad händer därute? - Stor olycka på 35:e gatan.
Snöplogarna kommer inte fram.
- Får ni inga samtal? - Många, men vi kommer inte fram.
Skicka en logg med alla inkommande samtal.
Om folk inte kan ta sig hit måste vi ta sjukhuset till dem.
Det suger att vara fast här -
- men det är värre att behöva hjälp och få höra att ingen kommer.
Jag har en lista på larmsamtal inom 800 meter som vi kan nå.
Det är illa därute men vi har jackor, akutväskor och självförtroende.
Ni parar ihop er och får en gps så att vi kan spåra er från härifrån.
Ingen måste ge sig ut, men vi är deras enda chans, så...
Några frivilliga?
- Jag har saknat fältmedicin. - Jag följer med.
Casey och Flores, ni får en dörrvakt som skadats av en snöslunga.
Nottingham och Moreland, en collegestudent med en överdos.
- Jag hämtar Naloxon. - Vi har en man som har ramlat.
- Jag följer med. - Vi får in fler samtal.
Hitta er patient, behandla och kom tillbaka för nya patienter.
Och hörni - var försiktiga därute.
Det har jag alltid velat säga.
Hej, allihopa. Upp med handen om ni tycker att stormen är läskig.
De mindre barnen mår bättre om de inte är ensamma i sin rädsla.
Upp med händerna, som jag.
Vet ni vad? Vi har spel. Vi har spel, varm choklad och Gladys!
Med Gladys blir det bra. Kom, så går vi till roliga rummet.
Det är läskigt därute, men...
- Avi... Det där underlättar inte. - Jo, det underlättar, Avi. Tack.
Jag blev rädd. Hjärtat hoppade till, men nu behöver jag inte vara rädd.
Saker man förstår är inte läskiga.
Det här är kvällens stjärna - världens mest omfattande väderapp!
Vi ska lära oss allt om stormen med satelliter och... rackarns.
Min vindmätare fungerar inte. Okej...
Gladys, gå in och ta fram chokladen. Jag vill ha extra marshmallows.
Jag kommer strax.
- Vad har du, Candelario? - De fick precis ett samtal.
En man på East 21st Street hörde en smäll hos en ensam, äldre kvinna.
- Jag åker. - Stanna här och ta hand om allt.
- Vänta lite, du stannar här. - En äldre kvinna behöver en läkare.
- Max, du får inte gå ut i stormen. - Följ med mig då.
Var min partner.
Vad är det?
- Ditt immunsystem är försvagat... - Jag tänker inte överge henne.
- Mrs Calloway fick en hjärtinfarkt. - Jag söker dr Reynolds.
Det finns inget ni kan göra. Hon överlever nog inte natten.
Jag är hemskt ledsen.
- Snälla, säg att du skojar. - Maken måste få veta vad som sker.
- Kan du inte ringa honom? - Hans telefon är här.
Det är -23 grader kallt ute och du är inte ung, Vijay.
Chrissy och Connors sista ord får inte bli ett bråk om en telefon.
Ta den här, så att jag kan spåra dig.
Mrs Gallagher?
- Jag känner ingen puls. - Jag börjar med kompressioner.
Undan.
Jag känner ingen puls. Igen. Undan.
Jag känner puls. Hon är tillbaka.
- Har du sett vår kille? - Jag ser knappt dig.
Vad är det där?
Herregud. Det är han.
Hör ni mig, sir?
- Pupillerna reagerar på ljus. - Puls omkring 30. Det är kylan.
- Jag kan inte röra mig... - Ingen fara.
- Vad heter du? - Hugh Torone.
Vi är dr Reynolds och dr Jessup. Vi är här för att hjälpa er.
- Hjälp min make. - Er make?
Jag var på väg hem från apoteket när jag ramlade.
Hans blodsocker var 28 när jag gick.
- Var bor ni, mr Torone? - På 464 29th Street.
Lägenhet 1043.
- Och medicinen? - I min vänstra ficka.
Spring till 29:e gatan. 464, lägenhet 1043!
Oroa er inte, jag tar hand om er. Allt ordnar sig.
Jessup!
- Ni borde inte ha kommit hit. - Ambulanserna kommer inte fram.
- Snälla, spill inte er tid på mig. - Vi behöver noradrenalin.
Det finns på sjukhuset.
Jag går.
- Nej, det gör jag. - Jag skyndar mig.
Jag vill hjälpa dig, men du lyssnar bara på dig själv.
Jag går till sjukhuset och du stannar här. Ursäkta mig.
Okej...
Hon är väldigt duktig på sitt jobb.
Hon är... Dr Sharpe kommer strax.
- Tack, men det spelar ingen roll. - Ni kommer att bli bra.
Nej. Jag är klärvoajant och har sett framtiden. Jag ska dö i dag.
Kom igen, du klarar det här. Du är från Wisconsin.
Kom igen, Iggy. Så ja.
Herregud!
Hallå?
Hon slutade att andas.
- Syremättnaden är nere på 89. - Hämta akutväskan.
- Syremättnaden förändras inte. - Luta huvudet bakåt.
Flytta er! Lägg henne på sidan och fortsätt att ventilera.
Ett, två, tre...
Vänta lite.
- Dr Thomas måste ta med kol. - Tack, Lauren.
Ni måste ligga helt stilla, mr Torone.
- Kan ni inte bara lyfta upp mig? - Nej, det kan skada andra organ.
Jag måste ta er till sjukhus utan att lyfta er från spetsen.
- Kan den ha träffat mitt hjärta? - Då hade vi inte pratat nu.
Ni kommer att bli en viktig person i mitt liv. Kalla mig Hugh.
Visst, Hugh. Jag försöker se hur spetsen har penetrerat dig.
Det känns inte som missionären...
Jag ber om ursäkt. Eric säger att jag ska vänta med såna skämt.
- Upp med huvudet lite. - Tack, men jag fryser inte.
Gör du inte?
Hej. Du sov. Känns det bra?
- Jag trodde att jag kanske vara död. - Du ska inte dö i dag, Marlene.
Vad vet ni om det? Ni är läkare och tror på vetenskap.
- Fakta, det kända. - Ja, som de flesta människor.
Jag tror på det dolda.
Det finns en djupare verklighet som sträcker sig bortom förnuftet.
Fascinerande, men det behöver inte döda dig.
Ska vi fråga korten?
Dela leken och visa mig det översta kortet i nedre halvan.
Okej.
Vi frågar korten... Jag delar leken.
Nu får vi se.
Kung i svärd... omvänd.
Det är ett mäktigt kort, som man ska passa sig för.
Ni hjälper människor, ibland till er egen nackdel.
Ja, jag är läkare.
Jag ser en kvinna.
Men ni har haft vissa problem på sistone.
Det är sant, men så är det i alla äktenskap.
Ni försöker möta hennes behov, men ibland är det inte tillräckligt.
- Ni kommer att förlora henne. - Okej...
Försök att vila lite nu, Marlene.
Hör här... Min fru och jag har varit med om mycket i år.
Men det är bra nu, så... Jag kommer inte att förlora henne.
Jag pratar inte om er fru. Ni och er fru har det bra.
Det finns nån annan.
Nån ni bryr er om, väldigt mycket.
Ni kommer att förlora henne.
Håll ut, Hugh.
- Hur känns det? - Jag känner mig knivhuggen.
Jag hittade den.
Det sitter en skruv på spetsen.
Om jag kan lossa den kan jag få bort dig och spetsen tillsammans.
- Som ett par. - Ursäkta, det här kommer att kännas.
Sluta!
Nej... Nej, ursäkta. Fortsätt.
Berätta lite om Eric. Hur är han?
Vi har varit gifta i sex år, och tillsammans sen 1987.
- Eric är smart och rolig. - Jaså?
Han är kärleksfull, men han skjuter alltid upp saker.
Han skulle fylla på sitt insulin för två dagar sen.
Jag borde ha gjort det åt honom. Se hur det gick...
Min mamma glömmer att göra saker. Enkla saker.
Jag bad henne att åka till min syster före stormen, men hon glömde det.
Men hon är gammal, så det är inte hennes fel.
Men jag blir arg ändå. Jag vet inte varför.
Ni kanske är rädd att hon börjar bli sämre.
Jag har aldrig pratat med nån om det.
Den gick sönder.
Ni måste lämna mig, eller hur?
Nej, du följer med mig.
- Det var väl inget alternativ? - Nu är det vårt enda alternativ.
Dör jag inte om ni lyfter mig?
Om vi stannar här så gör du definitivt det.
Hallå? Hallå?
Jag inser att jag säkert skriker förgäves -
- men om ni hör mig är jag på taket och vill helst inte frysa ihjäl.
Hallå! Låt inte dörren gå igen! Fan också.
Avi?
Avi... Avi!
Avi! Avi!
- Nu borde du må bättre, Marlene. - Det gör jag inte.
- Det är för att jag ska dö. - Vad sa vi om det där, Marlene?
- Får jag prata med dig lite? - Visst.
Vi kan inte lämna henne, men Candelario behöver oss.
Jag vet att jag inte alltid har varit...
Du har varit så... Du har alltid...
- Strunt i det, jag glömde bort det. - Ja, strunt i det.
Jag glömde bort. Det är cellgifterna.
Vi måste tillbaka till sjukhuset, men vi måste övervaka Marlene.
Vi får använda telemetri.
Vi kan hämta utrustning och övervaka henne härifrån.
Telemetri... Helen, du är bäst.
Det var det jag försökte säga.
Marlene, dr Sharpe har räddat oss. Vi ska övervaka dig på avstånd.
Jag kommer strax tillbaka. - Nej... Jag hämtar utrustningen.
Men jag ska gå långsamt, och ta hand om mig själv -
- för jag älskar min läkare.
Har ni två jobbat ihop länge?
Nej. Hur så?
Jag får starka vibbar av er.
Jag är ledsen, raring, men det kommer aldrig att funka.
Det behöver inte funka mellan mig och Max.
Max är gift, och jag har pojkvän.
Och dessutom är jag hans läkare.
Hur går det, Avi?
Jag vill inte prata om det.
De här stormarna, alltså...
Det är bara tryck och nederbörd, men vi känner dem verkligen.
Det känns verkligen nu. Du då?
Hur känner du i stormen?
- Jag vet inte. - Det gör du visst.
Varför sparkade du upp dörren?
- Jag var bara dum. - Nej, det var inte bra gjort.
Men det var inte dumt. Du fick det du ville, eller hur?
Berätta vad du tänkte när du sparkade upp dörren.
- Ingen brydde sig om att jag var där. - Det är en jobbig känsla.
Så varför kom du upp hit, vad handlade det om?
Alla bara spelade spel och tittade på film.
Jag gick för att se om nån skulle märka nåt.
"Var är Avi?" Men ingen märkte nåt.
Så jag bara gick vidare.
Jag väntade på att nån skulle märka att jag inte var där.
Men ingen gjorde det. Och sen började jag tänka...
Skulle nån märka om jag...
Folk skulle inte bara märka att du var borta, Avi.
Vissa skulle bli förkrossade.
Du pratar med en av dem nu.
Vi är inte ensamma.
Avi... Det kan kännas så, men jag lovar att vi inte är ensamma.
- Jag fryser. - Jag vet.
Här.
Känns det okej?
Du har fått mer morfin. Sjukhuset är sex kvarter bort.
Så här gör vi... Jag lyfter dig på tre, okej?
Vänta...
Om jag inte överlever, hälsa Eric att det inte var hans fel.
Jag hade gått ut i en miljon stormar för hans skull.
Okej, håll dig vaken. Jag har dig. Nu gör vi det här.
Ett...
...två... tre...
Vi övervakar dig på håll, Marlene. Vi kommer om nåt händer.
- Vi skickar en ambulans när vi kan. - Marlene?
- Mår du bra, Marlene? - Jadå.
Precis som vi sa.
Jag trodde verkligen att jag skulle dö i dag.
- Ledsen att göra dig besviken. - Jag borde nog berätta för er...
Om jag hade fel om att jag skulle dö, kanske jag hade fel om annat.
Det får tiden utvisa.
Vägarna är snart plogade.
Hämta en bår! Han blöder.
Till operation!
- Dr Frome! - Gladys! Herregud...
Jag antog att ni gjorde nåt viktigt, men sen tänkte jag på er dumma pryl.
Tack! Tack.
- Nu ska ni få varm choklad. - Jag behöver nåt starkare än så.
Var med henne. Berätta vad hon betyder för er.
Chrissy. Jag är här nu.
Jag är här, raring. Chrissy, min älskling.
Min älskling, jag är här.
Lauren.
- Tog du några? - Nej, men jag ville verkligen det.
Jag kan aldrig bli läkare igen.
Jag kan ge folk råd och stöd, men det enda jag inte kan göra -
- är att tvinga dem att vilja bli friska.
Det enda sättet att bli frisk på är att verkligen vilja det.
Jag vet att du vill.
Det gör jag. Verkligen.
Jag är ledsen, men jag kan inte...
Du hade rätt. Jag är trött.
Det är ingen fara.
Det är därför jag är här.
Jag kanske...
Jag kanske borde lyssna mer på dig.
Luta dig mot mig. Kom.
Vijay, min vän.
- Jag hörde vad du gjorde. - De bråkade.
Det fick mig att tänka på kvällen då min fru gick bort.
Hon hade gjort bhindi sabzi till middag.
Vi skulle se hennes favoritsåpa.
Men i stället började vi att bråka.
Rohan hade inte kommit hem, och hon var orolig.
Jag sa åt henne att inte vara det.
Rohan var ändå förlorad.
Vi gick och la oss arga båda två.
Och sen vaknade hon aldrig igen.
Jag har alltid tänkt att jag har mått dåligt -
- för att jag inte fick säga förlåt till henne.
Nu vet jag att det är för att jag inte fick berätta...
...att jag älskade hennes leende.
Hennes busigheter.
Hennes hjärta.
- Vi går upp så att du kan lägga dig. - Bra idé.
- Det här blir bra också. - Max?
- Mår du bra? - Ja.
Jag är bara... trött.
Ja, det är nästan midnatt.
Spöktimmen.
Tror du på... sånt där?
Jag vet inte.
Gör du det?
Jag vet inte heller.
Max...
Vi måste prata.
Om oss.
Okej.
Den här grejen mellan oss...
Få av mig jackan!