EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Kan du huske, hvad de spillede?
- Hvornår? - Da det begyndte.
De spillede "Kiss the Devil". Et af deres største hits.
Den, vi alle havde ventet på.
Det er næsten, som om...
som om de ville ramme os, da vi var gladest.
Var du oppe foran tæt på scenen på det tidspunkt?
- Nej. - Nej?
- Nej. - Men du sagde, at du var oppe foran.
Ikke på det tidspunkt. Da sangen startede, var jeg i baren bagved.
Det er vigtigt, at du fortæller nøjagtigt, hvad der skete.
Jeg gik for at hente to øl i baren, og jeg var på vej tilbage til Alex.
Jeg banede mig vej mellem folk, der dansede.
Der var en vild atmosfære.
Så lige pludselig...
Høje knald. Lidt lige som kanonslag.
Sangeren hævede blikket og stoppede med at synge.
Der blev dødstille.
Og så...
Så lød der flere høje knald.
Alle gik i panik.
Folk kastede sig ned på gulvet. De gav sig til at skrige og løbe.
- Lad os holde en pause. - Kastede du dig også ned på gulvet?
Ja. Jeg var næsten nået hen til Alex.
Men jeg lagde mig på gulvet ligesom alle de andre.
Da så jeg, at Alex allerede lå på gulvet.
Lige foran dig?
- Lå han med ansigtet mod gulvet? - Ja.
Var han allerede død?
Hvordan vidste du det? Var der blod?
- Meget blod? - Så er det nok.
Det var kulsort. Hvordan kunne hun se ham?
Det var kun mørkt i nogle sekunder. Lyset blev hurtigt tændt.
Og så var det skrækkeligt.
Vi forstår, at det er svært.
Vi har kollegaer, hvis venner var i Bataclan.
Hun har allerede afgivet forklaring til antiterrorenheden.
Det ved jeg godt, men vi er blevet bedt om at gå alt igennem igen.
Blev Alex ramt af de første skud?
Så du gerningsmændene?
Kan du være præcis?
Der var vist tre eller fire.
Tre eller fire?
Tre.
De havde stormgeværer, og de omringede os
for at se, om der var nogen, der rørte sig.
Vi hørte en mobiltelefon ringe, og så kom der flere skud.
Da de hørte telefonen, skød de flere folk som kaniner.
Så vi ikke skulle tilkalde hjælp.
- Spillede du død? - Jeg kunne ikke gøre andet.
På et tidspunkt kom en af dem hen imod mig.
Han stoppede op lige ved siden af mig.
Og...
Jeg holdt øjnene lukkede, og så gik han videre.
Jeg har mareridt om det.
Jeg forstiller mig, at han ser på mig. Så ringer min telefon, og han skyder.
I det mindste slap du ud.
Hvis han havde dræbt mig, ville jeg være sammen med Alex.
Du lå på gulvet, og hvad skete der så?
Så var der kun stilheden.
Alex lå foran mig.
Der var en underlig lugt.
En blanding af blod og krudt.
Jeg var våd overalt.
Jeg vidste ikke, om det var øl, eller om jeg havde tisset i bukserne.
Du udsætter hende for et sandt helvede.
- Det er proceduren. - Hold op. Det er for meget.
Vil I have flere uhumske detaljer?
Hvordan slap du så ud?
Mellem skuddene hørte vi metalliske klik.
De ladede vel våbnene igen.
Nogle folk foran mig kom på benene og løb imod nødudgangen.
Jeg tænkte ikke over det og fulgte med. Jeg aner ikke engang, hvordan jeg kom ud.
- Så du efterlod kæresten der? - Drop så dine insinuationer.
Hvis det var min kone, tror jeg ikke, at jeg kunne have efterladt hende sådan.
Hvilken udgang brugte du?
Den tæt på scenen.
- Den højre? - Nej, den venstre. Bag tæppet.
Udgangen til Passage Amelot.
Vi havde ingen steder at løbe hen.
Alle løb så hurtigt, de kunne.
Jeg kan huske en, der hang fra en vindueskarm.
Der var en pige foran mig, der så sig tilbage, mens hun løb.
Hun løb ind i en stolpe og faldt.
Hjalp du hende?
Nej.
Jeg fortsatte bare med at løbe som en gal.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre. Jeg tænkte kun på Alex.
Jeg husker, at jeg så ham, inden de kom.
Jeg bestilte en øl i baren, og han ventede på mig tæt ved scenen.
Og...
Han nikkede i takt til musikken og lod, som om han morede sig.
Men han hadede det band.
Han lyttede ikke til den slags musik. Han var illustrator.
Han prøvede at få udgivet sin første grafiske roman med sin ven Léonard.
Men ingen kunne se, hvor talentfuld han var.
Han købte billetterne, fordi jeg blev ved med at plage.
Nu er jeg vred på mig selv,
for hvis han ikke havde været så sød, så var det her ikke sket.
Har I fået det, I behøver?
Er vi færdige?
Ofrenes støtteforening samarbejder.
Min klient svarer på alt, men til hvilken nytte?
- Du får jo dit salær. - Det handler ikke om penge.
Jeg opnår knap et nulresultat.
Du virker mere fornuftig.
Lad os stoppe her.
Medmindre I har noget på min klient?
Jeg vil gerne vende tilbage til dengang, da du lå på gulvet med Alex.
Hvor lang til gik der fra skuddene, og til du spurtede imod udgangen?
Jeg ved det ikke. Ét minut.
Ét minut?
- Måske haIvandet minut. - Mindre end to minutter?
Kan du gentage det højere til optagelsen?
- Mindre end to minutter. - Tak.
- Hvad skete der på balkonen? - Hvad?
Da du lå på gulvet og så gerningsmændene, må du også have set balkonen.
Ikke rigtigt.
- Hvad skete der deroppe? - Der var total panik som nedenunder.
Kan du uddybe det?
- Hvad? - Panikken?
Folk flygtede gennem et tagvindue. Så du dem?
Hvad taler du om? Hvilket tagvindue? Der er ikke noget tagvindue på balkonen.
Folk, gemte sig på loftet med adgang via logerne. Det ved alle da.
- Hvad hedder du? - Omar.
Kan du minde din kollega om, at jeg er ofret her?
- Det sagde anklageren. - Det har jeg ikke glemt.
Jeg vil gerne høre mere om gerningsmændene.
Du sagde, at der var tre.
- Bar de masker? - Nej.
- Var de tykke eller høje... - De var normale.
Normale?
Ja, normale. Skal jeg gentage det?
Alle de andre vidner har talt om store skikkelser.
Jeg kan ikke huske det.
Hvis gerningsmændene så store ud, bar de bombebælter.
Det er jo latterligt. Hvor vil du hen med det?
- Der er indgivet en klage imod din klient. - Pas nu lige på.
- En alvorlig anklage. - Tænk på, hvad hun var igennem.
Hun har intet været igennem.
Hun var nemlig ikke i Bataclan den 13. november.
Det er derfor, hun er her. For at stoppe hendes løgne.
Okay.
Vi gør fremskridt.
Hvordan går det hos jer?
Vi har det så fedt. Hvad tror du?
Jeg ved ikke, hvem der gav Audrey jobbet, men vi har trukket nitten.
- Hvorfor angriber vi den stakkels pige? - Det er Audreys strategi, ikke vores.
Det går for vidt. Vi har kun en anklage.
Hvis den ikke holder, er vi på den.
Audrey er på den. Ikke os. Det er det fine ved det hele.
Han er sur over, at han ikke blev holdleder.
Det siger du ikke.
Optagelsen genoptages. Klokken er 14.28.
- De samme er til stede. - Min klient har været nok igennem.
- Må jeg bruge min tablet? - Normalt ikke.
Ja eller nej?
Vidner tog disse fotos efter attentatet.
Dem har I vel også i arkivet.
Det er Passage Amelot. Billederne er ret uskarpe,
men de giver et indtryk af, hvordan det var.
Hvis I nu ser godt efter. Dér.
Jeg var der. Kan I se det?
Med høj stemme til optagelsen.
Ja, det er godt nok dig.
Du skylder mig en undskyldning.
Hvad med Bataclan?
Beviser billedet, at du var der?
- Det er jo Bataclan. - Nej. Det er Passage Amelot.
- Ved Bataclan. Hun var der! - Foran, ja. Men ikke indenfor.
Jeg fatter ikke, hvad du taler om.
Hvor meget længere bliver det her ved? Har I væddet?
Kan man se dig inde i Bataclan på dette foto?
Spørgsmålet er enkelt. Ja eller nej?
- Nej. - Nej. Tak.
Hvorfor har vi optagelser af Alex, der går alene ind i Bataclan?
- Fordi jeg ankom efter ham. - Ventede han ikke på dig?
Nej. Jeg havde bedt ham finde os en plads tæt ved scenen.
Vi siger det ikke for, at du skal lide. Nogen beskylder dig for at lyve.
Hvem?
Svar mig. Kender jeg vedkommende?
Vi skal undersøge det. Folk påstår, at de var der, for at få erstatning.
Det blev du chokeret over, og du tweetede om det.
Så vi tjekker det bare.
Hvis ikke beskyldningen har noget på sig, så er det fint med os.
Vi vil bare frem til sandheden. Så lad os arbejde sammen.
- Er du tilbage allerede? - Har du noget imod det?
Jeg fik kuller af at være derhjemme. Jeg måtte ud, så her er jeg.
Du lever søreme et spændende liv.
Kan du ikke komme på noget, der beviser, at du var der?
Kan du bevise, at hun ikke var der?
Det ville virkelig være til stor hjælp...
- Hvad laver hun her? - Hvad kan jeg ellers sige? Jeg var der.
Jeg følger hende på Instagram. Hun har tusindvis af følgere.
Hun er aktivist i ofrenes støtteforening.
- Hun var i Bataclan. - Det påstår hun da.
Ved du, hvor mange penge staten har afsat til erstatning til ofrene?
- Nej. - 300 millioner. Du fik noget.
Du har fået 28.000 euro.
- Hvad har du brugt dem på? - Det er irrelevant.
Det tror jeg ikke.
Hør nu lige her.
Da de penge gik ind på kontoen, vidste jeg ikke, hvad jeg skulle gøre.
Jeg tænkte: "Hvorfor får du pengene?
Fordi din kæreste led en ynkelig død?"
Da jeg fik dem, så jeg for mig, at Alex lå i sit eget blod.
Så du brugte dem ikke?
Svar.
Husk nu, at vi har adgang til dine konti.
Jeg brændte alle pengene af. Er du så tilfreds?
På alt muligt.
Tøj, ferier...
Jeg tog endda på ferie med Alex' mor for at glemme alt det her lort.
Men vi indså, at det ikke hjalp at tage af sted.
Vi var sammen, men følte os hele tiden alene.
Derefter begyndte jeg at se anderledes på tingene.
Jeg ville ikke glemme, hvad der var sket. Jeg ville hjælpe på min egen måde.
Derfor blogger og tweeter jeg.
Jeg taler om mit liv og forsøger at komme på fode igen.
I har sikkert læst, hvad jeg har skrevet.
Hvis jeg havde stampet det hele op af jorden, hvorfor så gøre alt det?
- Tror I virkelig, at jeg er bedrager? - Aner det ikke. Det skal du fortælle os.
Hvis hun lyver, er hun godt nok god til det.
Fordi hun har et svar på alt?
Fordi man ikke kan imitere den slags følelser.
Svar. Vi har ikke talt med nogen, der kan huske dig til koncerten.
Jeg kan heller ikke huske nogen.
- Seriøst? - Ja.
- Ikke en eneste. - Jo. Alex.
Bortset fra Alex.
Det var en koncert og ikke en middag. Jeg var der for at se bandet.
Er du stor fan af Eagles of Death Metal?
- Det var jeg før. - Hvad skal det sige?
Når ens fyr bliver dræbt til deres koncert, ryger de af playlisten.
Er det forståeligt?
Alex og jeg havde været sammen siden uni.
Alle vores venner kaldte os et godt par. Men den aften blev vi skilt.
Min klient har samarbejdet. Anhold hende, eller lad os gå.
Lyver hun?
- En af hendes venner meldte hende. - Var hun der ikke?
- Jeg kan ikke tro det. - Laetitia.
Det er klamt. Vores venner blev kvæstet der.
Cécile Boisson blev jo skudt, ikke?
Nu sidder hun derhjemme. Hun tager ikke telefonen.
- Fald ned. - Hun kommer aldrig til at gå igen.
Hold op med at ryste på hovedet. Hvor var du den nat?
Hvor var du? Studerede du?
Sad du med næsen i bøgerne og læste til politieksamen?
Er du fra den?
Hvad tror du, Gérard? Hvor var hun fredag d. 13.?
Hun kommer rendende her uden erfaring. Hvem er bedrageren?
Så er det nok.
Laetitia, du bør ikke engang være her.
Din løgnagtige sæk!
For fanden!
Godt. Så er vi færdige.
- Det er noget, jeg bestemmer. - Det har din kollega lige gjort for dig.
Bliv siddende.
Er du helt fra den? Vil du ødelægge det hele? Hvad laver du her?
Jeg er jo tilbage om tre dage. Du har også glemt Cécile.
Slet ikke.
- Alt, hvad hun siger, er løgn. - Måske, men det skal først bevises.
Du kan ikke bare komme og råbe op sådan.
Jeg burde være derinde, og du burde lede det hele.
Men det gør jeg ikke.
- Har I tjekket hendes opkaldsliste? - Ja.
Det burde fortælle os, hvor hun var.
Hendes telefon var slukket. Det hjælper os ikke.
- Det stemmer med hendes forklaring. - Hvorfor?
Hvis du slukker telefonen, har du grund til det. Som til en koncert.
Slukker du seriøst din telefon til en rockkoncert?
- Hvad med hendes betalingskort? - Hun har kun købt morgenmad med det.
Øllene til koncerten blev betalt med hans kort.
Omar er gået op for at tjekke det hele.
Der er nogle modsigelser i hendes forklaring.
Men vi har ikke meget at gå videre med.
En god øl og en smøg...
Har du ikke lagt det på hylden for konens skyld? Var det ikke aftalen?
Gå ind igen. Vi er ikke færdige med dig endnu.
Hvad taler de to overhovedet om?
Jeg tror, at vi går, så I kan få styr på krisen her.
Hvis I går nu, så ser det ud, som om I har noget at skjule.
- Jeg har intet at skjule. - Jeg har bare et par ting at spørge om.
Er det bare mig, eller er du knap så bidsk nu?
Nå...
- Din telefon var slukket under koncerten. - Batteriet var fladt.
- Hvor passende. - Nej.
Hvis den var tændt, kunne jeg bevise, hvor jeg var.
Er din kollega gået?
Det er en skam. Jeg kunne bedre med ham.
Skal jeg sidde her på gangen som i skolen?
Nej, der er jo det. Vi er ikke i skole.
Enten bliver du, eller også tager du hjem. Men jeg gider ikke flere problemer.
Jeg har noget.
Kriminalassistent Omar Matif er kommet tilbage klokken 14.52.
Du havde ret. Vi havde de billeder i vores arkiv.
De blev taget af Alain Berbizier. Han er også med i foreningen.
Her er problemet. Dette foto er taget kl. 21.59.
19 minutter efter, det hele begyndte.
Det kan ikke passe.
Kl. 21.59 gemte hans iPhone fotoet. Det står der.
- Det er en fejl. - Nej, det er ej.
Jo, det er. Nogle gange passer uret på en mobil ikke.
- Seriøst? - Den er ikke pålidelig.
Telefonen er pålidelig. Uret passede, da han filmede begyndelsen af koncerten.
Jeg fatter det ikke.
Kan du forklare det?
Du løb imod udgangen, mindre end to minutter efter det brød løs.
Du sagde "haIvandet minut".
Måske var det længere. Jeg ved det ikke. Det var kaos.
17 minutter længere?
Eller også var det, da jeg kom tilbage.
Jeg ved det ikke. Min hukommelse spiller mig et puds.
Det er noget af et puds.
Psykologen siger, at min hukommelse er fragmenteret.
Det er en overlevelsesmekanisme.
Er det ikke rigtigt?
De overlevende husker aldrig det samme på samme måde.
Det er på grund af traumet.
Fortæl dem det.
Jeg ved det ikke.
Hun har mistet advokaten.
Kan vi zoome ind på fr. Webers hånd?
Cigaretterne.
Ja. Jeg havde købt dem lige før koncerten.
Du flygtede i panik fra en massakre, men du havde smøgerne i hånden?
Tager du pis på os?
På grund af bedrageri tager efterforskningen længere tid.
De rigtige ofre føler sig ydmyget.
- Men jeg hjælper dem via foreningen. - Så fortæl os sandheden.
For deres skyld.
Jeg var der.
Men jeg var sent på den.
Jeg tog fra kontoret med slukket mobil. Jeg anede ikke, hvor sent på den jeg var.
Jeg stoppede for at købe Dumarak, og da så jeg, hvad klokken var.
- Dumarak? - Cigaretterne på fotoet.
Indonesiske cigaretter med kryddernellike.
Det var dem, Alex røg.
Han havde forsøgt at holde op mange gange,
så jeg købte cigaretter til ham og passede på dem.
Da jeg så, hvad klokken var, gik der panik i mig.
Koncerten var gået i gang, og jeg løb og tog en taxa.
Jeg var kun 15 minutter derfra.
Chaufføren nævnte attentaterne og det på Stade de France.
Han sagde, at der var noget i luften.
Han sagde noget, som jeg aldrig vil glemme.
Han sagde: "Paris lever videre på trods af alle sirenerne."
Han satte mig af så tæt på Bataclan, som han kunne.
Han ville ikke for tæt på.
Var politiet der allerede?
Jeg ved det ikke. Der var så mange. Alle var i chok.
Jeg tænkte kun på Alex.
Jeg gik ned ad Boulevard Voltaire,
og jeg tog Passage Amelot.
- Det forklarer fotoet. - Nemlig.
Jeg var bekymret for ham. Jeg havde ikke planer om at lyve.
Jeg tænkte kun på ham og var sikker på, at han var derinde.
Du skulle have været til koncert med ham, men du kom for sent.
Derfor løj du.
Jeg var udenfor. Jeg kunne ikke komme ind.
Det var vanvittigt.
Så du fandt på hele historien, og du holdt fast ved den. Hvorfor?
Fordi jeg følte skyld.
Der var mange overlevende, der følte skyld, men de løj ikke.
Må jeg tage min telefon frem? Der er noget, I skal høre.
Jeg kan ikke engang huske, hvordan jeg kom hjem.
Jeg kan kun huske, at jeg havde kvalme.
Da jeg kom hjem, hørte jeg denne besked.
Jeg må have lyttet til den 100 gange, før jeg kunne svare.
Émilie, vi kan ikke få fat i jer. Alex svarer ikke.
Vi har set, hvad der er sket. Vi ved ikke, hvor I er.
Alex sagde, at I skulle til koncert, men jeg husker ikke hvilken.
Ring tilbage, og sig, at alt er vel.
Vi ville sige, at vi elsker jer.
Jeg kan ikke fatte, at det her sker.
Émilie, vil du ikke nok ringe snart?
Er det Alex' mor?
Hvad kunne jeg sige til hende?
At hendes søn var død alene, mens han ventede på mig?
At jeg tvang ham til at se et band, han ikke brød sig om?
Da hun ringede tilbage, sagde hun, at jeg var modig.
Jeg ville ikke skuffe hende.
Jeg kunne ikke fortælle hende sandheden.
Jeg sagde, at jeg var sammen med Alex, men var heldig og slap ud.
Så fokuserede hun på mig, som om jeg var blevet hendes datter.
Så den rolle spillede jeg.
Der var ingen vej tilbage.
Jeg tænkte ikke over det, men det hele gik så stærkt.
Jeg skulle fortælle mine venner om det på de sociale medier.
Når man er begyndt at lyve, skal man følge løgnen til dørs.
Der var dage, hvor jeg troede på, at jeg havde været der.
Men det var du bare ikke.
Din klient bliver sigtet for bedrageri og falsk forklaring.
Hvad har du gang i?
Jeg har et forslag.
Hvad var det, du sagde? At vi skulle samarbejde.
- Sådan fungerer det ikke. - Er det ikke dig, der bestemmer?
Nej.
Må jeg så tale med jeres holdleder?
Send hende ind.
Laetitia er ude på gangen.
Undskyld, jeg vidste ikke, du var holdleder.
Det ved du nu.
Vi læste jura sammen.
Jeg synes, at du skal lade min klient få luft.
Hendes tilståelse er vag og følelsesladet. Den behøver ikke at indgå i rapporten.
Har hun ikke lidt nok?
Hun har begået bedrageri. Anklageren vil retsforfølge hende.
Hun har været gennem et helvede.
Hun var uden for Bataclan. Hendes kæreste er død.
Hvor meget er det værd? 30.000? 15.000?
Kom nu. Lad hende gå. Jeg vil gøre det samme for jer.
Hvad skal det sige?
Jeg taler om din kollegas opførsel. Kriminalassistent Serra.
Hun må ikke engang være her.
Hun er jo sygemeldt, ikke?
- Hvordan kan du vide det? - Hvem har sagt det?
Hun er her alligevel og forsøger at skræmme min klient.
I så hende hamre på ruden.
Hun fornærmede hende. Hun bød mig det samme ude på gangen.
Hun har rystet min klient totalt. For slet ikke at nævne proceduren.
Forklaringen kan annulleres.
- Din klient løj. - Og det er hun ked af.
Hun er ked af, at hun blev taget i det. Det er ikke det samme.
Serras opførsel ændrer intet for din klient.
Skal jeg godt nok gå efter hende? Med alle de problemer, det vil skabe?
For slet ikke at tale om, at vi skal hele møllen igennem igen.
Olivier, hvad synes du?
Du synes jo, at du bør have mit job, så jeg spørger dig.
Jeg synes, at du bør spille med. Så vinder alle.
Hun skal for retten.
Hvis du vil anmelde min kollega, så tager jeg konsekvensen.
Chef.
Du bliver retsforfulgt.
Anklagemyndigheden afhører dig. Din advokat har adgang til dine sagsagter.
Du må hellere tage hjem. Du får os til at løbe en risiko.
Tag hjem, Laetitia.
Hvis jeg spiser mere, bliver jeg syg.
Min kone fik mig til at kvitte sukker.
- Du har da også et spændende liv. - Bestemt.
Frøken?
Da du blev afhørt, ville du vide, hvem der havde meldt dig.
- Vi sagde, at vi ikke kunne sige det. - Nemlig.
Han hedder Léonard Meier. Alex' bedste ven.
Dumarak-cigaretterne, som Alex røg. De er svære at få fat i.
De sælges kun ét sted i centrum.
Jeg ved det, for jeg har røget hele livet. Kiosken ligger på Rue Belgrand.
Lige ved siden af Meiers lejlighed.
Har han ikke en telefonoplader?
Hvorfor siger du det?
Du sagde, at du var forsinket, fordi du stadig var på arbejde.
Men jeg tror, at du var hos Meier.
Nå...
Hvad lavede du der med telefonen slukket sidst på eftermiddagen?
Hvad lavede du, der var så rart, at du helt glemte tiden?
Og koncerten?
Hvad snakker du om?
Jeg tror, at løgnen startede længe før attentatet.
I var to om at lyve.
Hvor længe har det stået på?
Alex kunne ikke få sin bog udgivet, så han var svær at holde ud.
Det skete kun én gang med Léonard.
Men efter attentaterne blev han ved med at ringe til mig.
Han sagde, at det, der var sket, kunne bringe os tættere sammen.
Han ville ikke lade mig være i fred.
Jeg besluttede at gøre det forbi én gang for alle.
Derfor meldte han dig.
Alex elskede mig, da han døde, og han burde have hadet mig.
Kan vi gå ind igen?
Ind igen?
I forhørslokalet. Jeg vil forklare alt.
- Det betyder intet for efterforskningen. - Det betyder noget for mig.
Det hele skal med i rapporten for Alex' skyld og hans mors.
Klokken er 15.25. Afhøringen genoptages. Til stede er kriminalkommissær Hagen,
kriminalassistent Matif og advokat Claire Bertin.
Sig dit fulde navn igen,
og forklar, hvorfor du er her igen.
Mit navn er Émilie Weber.
Jeg er her for at fortælle, hvad der skete om aftenen d. 13. november.
Tekster af: Kim Widt Nielsen