‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- לפני שני לילות -‬
‫- כנסיית צלייני הלילה -‬
‫אגאתה, מארי, יהודה, יהודית, ‬
‫התכוננו.‬
‫אני פאוסטוס בלאקווד, ואתה...‬
‫אתה המוזר.‬
‫אנחנו יודעים מי אתה, בלאקווד.‬
‫קמנו ועלינו ממעמקי התהום.‬
‫אתה תשרת אותנו‬
‫בשעה שנחפש מארח חדש מבשר חם, רטוב ואדום.‬
‫הגוף הטבוע הזה הוא רק חליפת בשר זמנית.‬
‫הוא מת.‬
‫אז אתה זקוק לגוף חזק.‬
‫אני מציע לך את גופי.‬
‫טעמתי בשר אלדריץ'. התמזג איתי...‬
‫חלש מדי.‬
‫אנו מחפשים את זו שהביסה‬ ‫שניים מקרובינו, ביעותי אלדריץ', ‬
‫המכשפה הצעירה סברינה ספלמן.‬
‫היא חזקה.‬
‫אתה אינך חזק.‬
‫אנו מבקשים לשכון בגופה.‬
‫בעזרתה נשתלט על כדור הארץ.‬
‫אם זהו מבוקשך, המוזר, אם יורשה לי...‬
‫אתה זקוק לסוס טרויאני.‬
‫- היום -‬
‫בסדר, סיילם.‬
‫לפי דוח הפתולוג, ‬
‫האדון חסר המזל הזה...‬
‫טבע בנהר סוויטווטר.‬
‫עם זאת, הסימנים הכחולים‬ ‫על פלג גופו העליון...‬
‫מעידים שריאותיו מלאות במי מלח.‬
‫חדר מתים האחיות ספלמן, איך אפשר לעזור?‬
‫אני משתתף בצערך.‬
‫כן, כמובן.‬
‫ואיך מאייתים את זה?‬
‫שוב, תנחומיי.‬
‫- ניק -‬
‫- הארווי -‬
‫מי ייתן והוא יהיה מתוק ורגיש, כמו הארווי, ‬
‫אבל חזק‬
‫וקצת מסוכן, כמו ניק.‬
‫מי ייתן ותהיה כל מה שטוב בניק ובהארווי.‬
‫אהובי, בוא אליי.‬
‫כן יהי רצון.‬
‫הוא גדל.‬
‫זו התקדמות.‬
‫בקצב הזה, יהיה לי החבר המושלם‬ ‫לפני סוף השבוע.‬
‫אתה מוכן למצגת הגדולה שלך‬ ‫לפני המסדר, אמברוז?‬
‫ובכן, ביעותי אלדריץ' קרבים, ‬
‫ואם ברצוננו לשרוד, ‬ ‫חיוני שנאסוף מידע רב ככל האפשר, ‬
‫אז אני מקווה שאהיה מוכן.‬
‫איפה הילדה?‬
‫את יודעת, היא התחתנה והיא לא גרה כאן יותר.‬
‫אנוכית כמו תמיד.‬
‫- ספרי סרברוס -‬
‫סרברוס ספרים ומשקאות, איך אפשר לעזור?‬ ‫-בואי הביתה מייד!‬
‫הסידור החדש הזה לא מתאים לי.‬ ‫אני זקוקה לך כאן.‬
‫תירגעי. מה קרה? את בסדר?‬ ‫-אני לא מוצאת את עיתוני הבוקר, אין קפה, ‬
‫ואני לא יודעת איפה המצית שלי.‬
‫טוב, תיאמתי הכול עם סברינה ואמברוז, ‬
‫אז הכול צריך להיות שם.‬ ‫אני חייבת ללכת, אבל שמחתי לדבר.‬
‫נתראה בהרצאה של אמברוז.‬
‫אוהבת אותך, ביי.‬
‫הילדגרד!‬
‫ביעותי אלדריץ'...‬
‫הם ישויות עתיקות שקדמו לזמן ולחלל.‬
‫הם היו קיימים לפני שפיתחנו‬ ‫את המושגים הפרימטיביים של טוב ורע.‬
‫הם לא אנושיים, אי אפשר להרוג אותם, ‬
‫הם משמידי-עולמות.‬
‫ועכשיו לחדשות הטובות.‬
‫הודות לחברינו בני התמותה‬ ‫הארווי קינקל ורוזלינד ווקר, ‬
‫יש ברשותנו רמזים נבואיים‬ ‫לגבי הביעותים העתידים לבוא.‬
‫פרודנס.‬
‫עכשיו...‬
‫כבר התמודדנו‬
‫עם החשכה ועם הלא מוזמן, ‬
‫אבל אנחנו מאמינים שיבואו עוד שישה ביעותים‬ ‫לפני רגע השיא, הגעתה של הריקנות.‬
‫ואיתה יגיע סוף כל הדברים:‬
‫סוף השפיות, ‬
‫סוף המציאות, סוף היקום עצמו.‬
‫אנחנו חושדים שהנבל פאוסטוס בלאקווד‬
‫סייע באופן ישיר בשחרור הביעותים, ‬
‫וייתכן שהוא משרת אותם.‬
‫לפיכך, אם תיתקלו בו במקום כלשהו, ‬
‫הרגו אותו מייד...‬
‫וללא רחמים.‬
‫אנחנו מאמינים שהביעות הבא...‬
‫יהיה המוזר, ‬
‫אך איננו יודעים מתי הוא יתגלה בפנינו, ‬
‫באיזו צורה או היכן.‬
‫עם זאת...‬ ‫-איך אפשר להתכונן לקראתו?‬
‫זאת שאלה טובה, מלווין.‬
‫אנחנו יכולים...‬
‫אנחנו יכולים לעמוד על המשמר...‬
‫ולדווח על כל הפרעה או ישות מוזרה‬ ‫לפרודנס או לי.‬
‫נשמע שאין הרבה מה לעשות.‬
‫אתה צודק.‬
‫מעולם לא התמודדנו עם סכנה כזאת.‬
‫למה הם באים לגרינדייל? אנחנו יודעים?‬
‫אין לי תשובה לשאלה הזאת, ניקולס.‬ ‫-האם האפלה תגן עלינו מפני הביעותים?‬
‫באופן חלקי.‬
‫אבל, לצערי, בבוא העת נצטרך להגן על עצמנו.‬
‫תודה לכולכם.‬
‫אקסקוזה-מואה, אבל איך בדיוק‬ ‫ראית את החזיונות בציורים האלה?‬
‫יש לי חוש שישי.‬
‫סבתא שלי קוראת לזה "היכולת".‬ ‫אני רואה דברים שאחרים לא רואים.‬
‫רוז, בואי. כבר פספסנו את השיעור הראשון.‬ ‫-סליחה, אנחנו ממהרים לשיעור.‬
‫ביולוגיה.‬
‫כמובן, שרי.‬
‫השבוע נתמקד בחסרי חוליות.‬
‫ובייחוד ברכיכות.‬
‫מחלקת הסילוניות במערכת הרכיכות‬ ‫כוללת יצורים כגון תמנונים, ‬
‫דיונונים ודיונוני רחף.‬
‫כן?‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫שמי לוקאס האנט.‬
‫עברתי מאינסמות'‬ ‫לנבחרת השחייה של תיכון בקסטר.‬
‫גברת מיקס אמרה שאני בשיעור הביולוגיה הזה.‬
‫בסדר. שב, מר האנט.‬
‫אנחנו באמצע דיון על חסרי חוליות.‬
‫כן, שמעתי.‬
‫באופן מוזר, יצא לי להחזיק בידיים תמנון חי.‬
‫המקום הזה תפוס?‬
‫לא.‬
‫איפה יצא לך להחזיק תמנון חי?‬ ‫-באוקיינוס האטלנטי.‬
‫צללתי. זה היה אדיר.‬ ‫-מגניב.‬
‫מר האנט, אתה וסברינה תהיו שותפי מעבדה‬ ‫כשננתח דיונונים.‬
‫עכשיו... ביולוגים ימיים‬ ‫מאמינים שהאינטליגנציה של התמנונים‬
‫היא הדבר הקרוב ביותר בכוכב הזה‬ ‫לאינטליגנציה חוצנית.‬
‫היי, אפשר לקבל את המספר שלך?‬
‫אתה מתכוון למספר הטלפון שלי?‬ ‫-כי אנחנו שותפים במעבדה, ‬
‫ואולי גם כדי להזמין אותך לארוחת ערב...‬
‫כדי שתסבירי לי קצת על תיכון בקסטר.‬
‫כן, אתה יכול לקבל את המספר שלי, ‬
‫אבל אני די עסוקה‬ ‫בעבודה אחרי הלימודים בימים אלה.‬
‫מגניב. איפה את עובדת?‬
‫המשפחה שלי מנהלת בית לוויות.‬
‫מצוין.‬
‫כמו ב "עמוק באדמה" .‬
‫כן, בדיוק ככה.‬
‫סברינה.‬
‫אחותי.‬ ‫-היי.‬
‫למה לא הסכמת לצאת איתו לארוחת ערב?‬
‫לוקאס הוא חלומי.‬
‫אני לא רוצה לצאת עם בחור אחר בכל לילה.‬
‫זה מה שכיף בלהיות רווקה, לא?‬
‫אני רק רוצה לפגוש מישהו שאני מתחברת אליו‬
‫בצורה עמוקה ומשמעותית.‬
‫הגבר הנכון.‬
‫ברינה, היקום שלח לך בחור חמוד, ‬
‫ככל הנראה סטרייט, ככל הנראה רווק, ‬
‫והוא בנבחרת השחייה.‬
‫אולי הוא הגבר הנכון?‬
‫את...‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני במטבח, הארווי.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אני מקווה.‬
‫אני ממבו מארי.‬
‫אני יודעת מי את.‬
‫למה את כאן, בבית שלי?‬
‫באתי להגיד לך שאת לא "אישה בעלת יכולת", ‬ ‫כפי שאת מאמינה.‬
‫את, שרי, ‬
‫אישה מוזרה.‬
‫מכשפה.‬
‫זה...‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫זה אפשרי.‬
‫המט-טט שלך לא סיפרה לך את כל האמת על עצמך.‬
‫מה?‬
‫הרוח השומרת שלך.‬
‫אני חושבת שאת קוראת לה סבתא.‬
‫ "נס פא" ?‬
‫עדיף שהיא תסביר לך בעצמה.‬
‫מלכת הוודו דוברת אמת.‬
‫אנחנו, נשות ווקר, היינו מכשפות, ‬
‫אבל לא יכולנו להשתמש במילה הזאת.‬
‫ככלות הכול, היינו נוצריות יראות שמיים, ‬ ‫ומכשפות...‬
‫מכשפות רקדו עם השטן ונשרפו על המוקד.‬
‫אז כדי להגן על עצמנו מאותו גורל, ‬
‫קראנו לעצמנו "נשים בעלות יכולת".‬
‫למה את מספרת לי את זה עכשיו?‬
‫כי...‬
‫כפי שאמברוז אומר, ‬
‫אנחנו במלחמה עם ביעותי אלדריץ'.‬
‫אנחנו זקוקים ל "טון פובואר" .‬
‫לכוח שלך.‬
‫אז... תבואי לפגוש אותי באקדמיה, כן?‬
‫זה הארווי.‬
‫אסור שהוא...‬
‫ימצא אותך כאן.‬
‫אז מה גרם לך לשנות את דעתך?‬
‫בנוגע לארוחת ערב איתי.‬
‫למען האמת, זו הייתה חברה שלי רוז.‬
‫היא דחפה אותי להסכים.‬
‫אני מקווה שלא היית צריכה דחיפה חזקה.‬
‫לא. פשוט...‬
‫אני פשוט...‬
‫מתמודדת עם כל מיני דברים.‬
‫רוצה לדבר על זה?‬
‫אני מניחה שבזמן האחרון‬ ‫אני מרגישה שאין לי עוגן...‬
‫בחיים.‬
‫שאני נסחפת בלי מפה, ‬
‫וזה מוזר לי.‬
‫וההרגשה הזאת גורמת לי לתהות‬
‫איפה אני משתלבת בתמונה הגדולה, ביקום.‬
‫אני פשוט מרגישה תלושה, ‬
‫כאילו אני כבר לא יודעת מי אני באמת.‬
‫לא יודעת. גיל 17-16‬ ‫זה קצת מוקדם מדי למשבר קיומי?‬
‫המשבר שלי היה בגיל שמונה.‬
‫את יודעת מה הציל אותי?‬
‫תן לי לנחש. שחייה?‬
‫כן.‬
‫לא, אני...‬
‫כשאני מתחת למים, ‬
‫הכול משתתק, ‬
‫ויש לי הרגשה מוזרה של...‬
‫שלווה.‬
‫אני שמח שהחברה שלך‬ ‫שכנעה אותך להסכים, סברינה.‬
‫אולי נעשה את זה שוב?‬
‫תודה שהקשבת לי, לוקאס.‬
‫כן.‬
‫נתראה מחר בכיתה?‬ ‫-כן.‬
‫מחר, בניתוח הגדול שלנו.‬
‫להתראות.‬
‫מה חשבת על תחרות השחייה, סברינה?‬
‫זכית במדליית זהב.‬
‫המדליה חייבת להיות מדליית זהב.‬
‫ביעותי אלדריץ' דורשים זאת.‬
‫זה הגיוני.‬
‫אני המוזר, ואת הראשונה.‬
‫בעזרת הכוח שלך, נבלע ונכלה את כל החיים.‬
‫שחית כמו דג.‬
‫אני לא דג.‬
‫לא, אתה בחור.‬
‫בחור חמוד.‬
‫שמדיף ריח של כלור.‬
‫אפשר לנשק אותך?‬
‫בטח.‬
‫אבל יש דבר אחד שעלייך לדעת...‬
‫אני גם לא בחור.‬
‫כס המלכות נוח לך, נסיך?‬
‫אני מרגיש שהוא נוצר בשבילי.‬
‫תיהנה מזה כל עוד אדון האופל והבת שלו‬
‫מסיירים בתשעת המדורים.‬
‫זכור, נסיך, ‬ ‫דברים רבים מפרידים בינך לבין כס המלכות.‬
‫אתה חושב שאני שוטה, אשמדאי?‬
‫אני יודע.‬
‫ואני, קאליבן, אהיה מלך הגיהינום.‬
‫לא אניח לממזר של לילית ולוציפר‬ ‫לאיים על מעמדי.‬
‫אשב על הכס, הכתר יונח על ראשי, ‬
‫האם והבן יושמדו, חי נפשי.‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫משרת!‬
‫משרת, איפה ה...‬
‫התינוק שלי!‬
‫משרת!‬
‫כן, הוד רשעותך.‬
‫הגוף שלי לא מוכן. הוא לא יעמוד בזה.‬
‫תקשיב לי.‬
‫תקשיב לי טוב.‬
‫אני איקרע לגזרים‬
‫אם לא נוציא ממני את התינוק מייד!‬
‫ואני זקוקה לעזרה לשם כך, ‬
‫אז קח אותי לממלכת בני התמותה‬ ‫במהירות האפשרית, לפני שהגוף שלי...‬
‫לילית? מה קורה כאן?‬
‫בבקשה, האחות זלדה, עזרי לי.‬ ‫התינוק שלי מגיע.‬
‫תינוק? איזה תינוק?‬
‫התינוק של לוציפר, אבל זה מוקדם מדי.‬
‫בבקשה, תעזרי לי!‬
‫פרודנס, התקשרי להילדה‬ ‫ואספי את כל מכשפות האקדמיה.‬
‫נזדקק לכוחנו המשולב כדי להציל את לילית.‬
‫לילית, תנשמי. נשימות עמוקות, חומד.‬
‫בבקשה, אני לא יכולה!‬
‫את חייבת לעשות את זה, לילית.‬ ‫את חייבת לנשום ואת חייבת לדחוף.‬
‫התינוק הזה קורע אותי לגזרים!‬
‫אל תילחמי בזה!‬
‫זו דרכם של גברים!‬
‫אנחנו, אחיותייך, כאן לצידך. ניתן לך כוח.‬
‫נחלוק את הכאב שלך.‬
‫האם האפלה, הקטה, ‬
‫אנחנו קוראים לך.‬
‫בואי אלינו!‬
‫הפכי את הכאב של לילית לכאבנו‬ ‫ואפשרי לה לדחוף!‬
‫תדחפי!‬ ‫-תנשמי!‬
‫תדחפי!‬ ‫-תנשמי.‬
‫תדחפי!‬
‫בדיוק! תחלקי אותו! תחלקי את הכאב!‬
‫תחלקי אותו.‬
‫תדחפי!‬
‫תחלקי אותו!‬
‫תדחפי!‬
‫הוא מגיע!‬
‫זלדה, הוא מגיע.‬
‫אני רואה אותו.‬
‫הבן שלך.‬
‫הוא...‬
‫הוא יפהפה.‬
‫הוא מושלם.‬
‫שטן קטן ומושלם.‬
‫תודה, אחות.‬
‫הודי לאימנו האפלה.‬
‫היא בירכה את הלידה הזאת, ‬
‫כפי שהיא מברכת את כל הלידות.‬
‫נבצע את החתך הראשון במורד ראשו של הדיונון.‬
‫לא, בבקשה, זכות קדימה לנשים.‬
‫בסדר.‬
‫היי, את...‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. זו הייתה רק התכווצות שרירים.‬
‫סברינה?‬ ‫-גברת ספלמן, מה קרה?‬
‫כלום. אני בסדר גמור.‬
‫נראה מה אחות בית הספר תגיד.‬ ‫-לא.‬
‫אני רק צריכה ללכת הביתה ולנוח.‬ ‫-לפחות תתקשרי למישהו שייקח אותך?‬
‫אני אסיע אותה.‬ ‫-אני אסיע אותה.‬
‫לוקאס יסיע אותי.‬
‫את בטוחה שאת לא צריכה לשכב או ללכת לרופא?‬
‫לא, אני בסדר לגמרי.‬
‫באמת, אני...‬
‫אני לא יודעת מה קרה לי.‬ ‫אולי התייבשתי או משהו כזה.‬
‫בסדר, סבבה. אז...‬
‫יש לי אימון שחייה, ‬ ‫אבל לא נעים לי להשאיר אותך לבד בבית.‬
‫אני לא לבד.‬
‫הדודן שלי למטה, בחדר החניטה, אבל...‬
‫אולי עדיף שלא תשאיר אותי לבד...‬
‫בינתיים.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫כלום, את רק...‬
‫נשקנית אגרסיבית, זה הכול.‬
‫אגרסיבית מדי?‬
‫לא.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫אני פשוט...‬
‫אני לא יודע איך להגיד את זה, ‬ ‫אבל הלשון שלך ממש מוזרה.‬
‫היא ממש קשה ומחוספסת.‬
‫מה הבעיה בלשון שלי?‬
‫אפשר לראות?‬
‫לא. כן.‬
‫לא, הלשון שלך ממש לא בסדר.‬
‫את צריכה ללכת לרופא או לבית חולים, ‬
‫ואני הולך לאימון שחייה, אז...‬
‫כמה מוזר.‬
‫מה מוזר?‬ ‫-גם לידידנו המת ששוכב שם...‬
‫יש לשון מכוסה בכפתורי הצמדה‬
‫ושקי דיו בכפות ידיו.‬
‫יתר על כן, יש לו שלושה לבבות, ‬ ‫אמוניה בדם, ועצמותיו החלו להתרכך.‬
‫מה כל זה אומר?‬
‫בקיצור, הוא הפך לבן-כלאיים, ‬ ‫הכלאה בין אדם ודיונון.‬
‫ועכשיו אני חושש מאוד שגם את, דודנית...‬
‫הופכת לבת-כלאיים.‬
‫מה? איך?‬
‫אתה חושב שזה כישוף? קללה?‬
‫קללה?‬
‫שעברה ממנו אלייך?‬
‫אפשרי, אך לא סביר.‬
‫בהתחשב במה שקורה לפיזיולוגיה שלך, ‬ ‫התרחיש הכי סביר הוא ש...‬
‫הגוף שלו היה המארח הקודם, ‬
‫והגוף שלך הוא המארח הנוכחי.‬
‫מארח? של מה?‬
‫דודנית, אל תיבהלי, אבל...‬
‫ייתכן שאת קורבן‬ ‫של ביעות אלדריץ' השלישי, המוזר.‬
‫מה? איך?‬
‫על סמך אחד הציורים של הארווי‬
‫והספרות המוזרה‬ ‫של הווארד פיליפס לאבקראפט, ‬
‫אני מאמין שהמוזר הוא ישות טפילית‬
‫הדומה לרכיכות, סילוניות, תמנונאים.‬
‫תמנונאים?‬
‫הטפיל הוא תמנון? והוא בתוכי?‬
‫הוא בטח התגנב לתוכך בעזרת הגוויה, ‬ ‫ששימשה כסוס טרויאני, ‬
‫התחבא בתוכו, שינה אותו...‬ ‫-ועכשיו הוא עושה לי את אותו הדבר.‬
‫הופך אותך למארחת המושלמת לכיבוש כדה"א.‬ ‫-אם הוא בתוכי, אתה חייב להוציא אותו מיי
‫זה נייר הקצבים של סוויני.‬
‫הוא יאפשר לי לצלם את הקרביים שלך, ‬
‫קצת כמו סריקת CT. תשכבי על השולחן.‬
‫עכשיו תעצמי עיניים, אחרת תתעוורי.‬
‫קומי.‬
‫בואי נראה מה יש לנו פה.‬
‫מה זה, בשם הגיהינום הטמא? זה...?‬
‫זה המוזר. הוא מתחבא במעיים שלך.‬
‫תוציא אותו ממני.‬ ‫-אני לא מנתח, אבל הדודות...‬
‫גם הדודות הן לא מנתחות, אמברוז.‬
‫אם מישהו יחתוך אותי באזמל, זה יהיה אתה.‬
‫בבקשה, תוציא ממני את הדבר הזה‬ ‫לפני שאגדל עוד שני לבבות‬
‫והדם שלי יהפוך לאמוניה.‬
‫בסדר, אני אעשה את זה.‬
‫אבל לא אחתוך אותך באזמל.‬
‫בסדר.‬
‫מתחילים.‬
‫אתה רואה אותו? הוא שם?‬
‫אני רואה איברים חיוניים רבים, ‬ ‫אבל לא אורגניזם חייזרי.‬
‫אולי...‬
‫מצאתי את המוזר, דודנית. אני רואה אותו.‬
‫הוא נסוג.‬
‫תוכל להוציא אותו?‬ ‫-זה יהרוג אותך.‬
‫אם אפלה, הוא מתפתל לי בחזה.‬ ‫הוא מנסה להרוג אותי?‬
‫לא, אבל השרביט שלי יהרוג אותך‬ ‫אם אמשיך בניתוח.‬
‫חייבים למצוא דרך אחרת.‬
‫תביא לי עוד כוס מים, אמברוז?‬
‫אני מתה מצמא.‬
‫מים.‬
‫כמובן.‬
‫סברינה, מעל הכול, המוזר הוא ביעות תמנונאי.‬ ‫הוא לא ישרוד ללא מים.‬
‫אז כדי לפטור אותך מהישות הטפילית הזאת, ‬ ‫נהפוך אותך למארחת עוינת.‬
‫כן, בבקשה, מייד.‬
‫אבל איך?‬ ‫-אם ננקז את המים מגופך, ‬
‫המוזר יצא מהגוף שלך מיוזמתו.‬
‫הוא יחפש מארח רטוב יותר.‬
‫למרבה המזל, במסדר שלנו יש מכשפת נהר‬ ‫שיכולה לתמרן מים.‬
‫אני מבינה למה סיקרקס כאן, ניק, ‬ ‫אבל למה אתה כאן?‬
‫כי כל שאר המכשפים במסדר‬ ‫מוקסמים מהתינוק של לילית, ‬
‫ואין לי כוח לזה.‬
‫אני דואג לך, ספלמן.‬
‫לכן באתי.‬
‫אתה דואג בצדק.‬
‫סיקרקס...‬
‫יכולה לנקז את המים מגופך, ‬ ‫אבל זהו תהליך מסוכן.‬
‫אם תאבדי מים במהירות רבה מדי, ‬ ‫האיברים שלך עלולים לקרוס, ‬
‫ואת עלולה למות מהתייבשות.‬
‫לא במשמרת שלי.‬
‫סיקרקס, תעשי כל מה שצריך.‬
‫תוציאי את זה ממני.‬
‫נאיאדות, תנו מזור לזו המכשפה, ‬
‫נקזו את המים מגופה.‬
‫נאיאדות, תנו מזור לזו המכשפה...‬ ‫-את בסדר?‬
‫...נקזו את המים מגופה.‬ ‫-תמשיכי. אל תפסיקי.‬
‫אמברוז, זה לא עובד.‬
‫אל תאבד אומץ עכשיו, ניקולס. סבלנות.‬
‫נאיאדות, תנו מזור לזו המכשפה, ‬ ‫נקזו את המים מגופה.‬
‫סיקרקס, מספיק.‬ ‫-הוא עוד לא יצא. אל תפסיקי.‬
‫נאיאדות, תנו מזור לזו המכשפה, ‬ ‫נקזו את המים מגופה.‬
‫נאיאדות, תנו מזור לזו המכשפה...‬ ‫-סברינה?‬
‫...נקזו את המים מגופה.‬
‫סברינה. בסדר, קדימה.‬
‫את בסדר?‬ ‫-ניקולס, דלי!‬
‫איזה ממזר מכוער.‬
‫סיקרקס, ככה נראה ביעות אלדריץ'.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני צמאה.‬
‫בדיקת לשון.‬
‫תראי לי את הלשון שלך.‬
‫ורודה וחמודה כתמיד.‬
‫מה שלום המוזר?‬
‫נראה שהוא מת.‬ ‫-באמת?‬
‫זה היה קל.‬
‫ממש לא.‬
‫היה לנו מזל.‬
‫תקפנו את נקודת התורפה היחידה של המוזר‬ ‫בשיא חולשתו, ‬
‫לפני שהתחבר בשלמות עם סברינה.‬
‫זה יכול היה להיות אסון.‬
‫הכוחות שלה היו בשליטתו‬ ‫של אחד מביעותי אלדריץ'.‬
‫מה עכשיו?‬
‫נשרוף אותו, או...‬
‫לא. קודם אנתח את הפגר ואגלה את סודותיו.‬
‫בינתיים, עלינו לדווח לדודות‬ ‫על מה שקרה כאן.‬
‫מהן החדשות בדבר לילית?‬
‫מדוע טרם הבאתם לי את ראשה?‬
‫אדוני, נראה שלילית ברחה לגרינדייל ו...‬
‫ילדה את בנה תחת חסותן של המכשפות שם.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫הכישוף שלנו היה אמור לפוצץ את קרביה.‬
‫אנחנו נתקן את זה.‬
‫חסר לכם שלא!‬
‫לכו לגרינדייל במסווה‬ ‫והביאו לי את הממזר המקולל הזה‬
‫למען אזרוק אותו לבור התופת בעצמי.‬
‫עשו זאת.‬
‫עכשיו!‬
‫אני מכירה אותך?‬
‫אה... כן.‬
‫אני רוז, ‬
‫החברה של סברינה.‬
‫נפגשנו חמש או שש פעמים.‬
‫נלחמנו בפגנים. נתת לי חרב.‬
‫מצטערת, אני לא זוכרת.‬
‫אין צורך להיות גסת רוח, שרי.‬
‫רוזלינד היא מכשפה‬
‫בעלת פובואר גדול.‬
‫ונזדקק לכוח שלה‬ ‫כדי להתמודד עם הביעותים הקרבים.‬
‫לא, היא בת תמותה.‬
‫לא?‬
‫אולי מוטב שנעמיד אותה במבחן.‬
‫בואי.‬
‫אחרייך.‬
‫התחילי.‬
‫הכוהנת הגדולה.‬
‫שישה גביעים.‬
‫שני הקלפים הבאים הם שבעה כוכבים מחומשים‬
‫והאוהבים.‬
‫אחר כך צדק.‬
‫הנזיר.‬
‫הקיסרית.‬
‫איך זה אפשרי? את בת תמותה.‬
‫רוזלינד היא חוזה, שרי.‬
‫רגע, משהו קורה.‬
‫מלכים מהגיהינום...‬
‫באים...‬
‫לקחת תינוק.‬
‫זה הגיוני?‬
‫בואי.‬
‫זה הגיוני?‬
‫מלכי הגיהינום כאן?‬
‫בשער. הם מבקשים לראותך‬ ‫ולחלוק כבוד לתינוק שלך.‬
‫לחלוק כבוד?‬
‫הם נמצאים כאן מסיבה אחת‬ ‫ומסיבה אחת בלבד: להרוג את התינוק שלי.‬
‫התינוק שזה עתה יילדת, זלדה ספלמן.‬
‫בסדר גמור.‬
‫ניתן להם את קבלת הפנים הראויה להם.‬
‫מהו רצונכם, מלכים?‬
‫לארמון התופת הגיעה שמועה‬
‫שלילית, פילגשו של לוציפר, ילדה תינוק.‬
‫באנו ובידינו מתנות.‬
‫איש לא רוצה את מתנותיכם. לכו.‬
‫חילול הטומאה.‬
‫באנו הנה לבקשתו של אדון האופל.‬
‫ואף על פי כן, אינכם רצויים כאן.‬
‫לא נלך בלי התינוק.‬
‫אז יש לנו בעיה.‬
‫מכשפות, אתן מעיזות להעליב את אדון האופל?‬
‫ומה ימנע מאיתנו להרוג את המסדר העלוב שלכן‬
‫ולקחת את התינוק?‬
‫אנחנו כבר לא סוגדות לאדון האופל.‬
‫לילית והתינוק שלה‬ ‫נמצאים תחת חסותה של אימנו האפלה, ‬
‫וכך גם המסדר הזה.‬
‫תרצו לחוש בו על בשרכם?‬
‫בכוחה של אימנו האפלה?‬
‫אנחנו יכולות להראות לכם.‬
‫אחיות.‬
‫אל הרחם נשוב כולנו בבוא היום, ‬
‫כי מהרחם באנו, ‬
‫אבל עד שילמדו זאת מלכי הגיהינום, ‬
‫למדי אותם כאב, אימנו!‬
‫ובכן...‬
‫לוציפר היה חייב לגלות במוקדם או במאוחר.‬ ‫-כן.‬
‫אין מה לעשות.‬
‫ומה לגבי...‬
‫מה נעשה עם מה-שמו, אשמדאי?‬
‫תגררו אותו אל מאחורי הכנסייה.‬ ‫תשאירו אותו לעורבים.‬
‫אשמדאי מת.‬
‫הן קרעו אותו לגזרים באמצעות כאבי הלידה.‬
‫אבל אדון האופל נטל מהמכשפות את מתנותיו.‬
‫עכשיו הן סוגדות להקטה.‬
‫ואיפה לילית?‬
‫הן נתנו מקלט לזונה הזאת‬ ‫ולבנו הממזר של לוציפר.‬
‫הן רוצות במלחמה.‬
‫אז הן יקבלו את מבוקשן.‬
‫לילית?‬
‫סליחה שאנחנו מפריעות לך ולקטנצ'יק.‬ ‫רק רצינו שתדעי...‬
‫אל תחששי ממלכי הגיהינום.‬
‫אחד מת, השני ככל הנראה מת.‬
‫המסדר החליט‬
‫שאת יכולה להישאר באקדמיה, אם תרצי.‬
‫ומה בדבר חרון אפו של אדון האופל?‬ ‫-סבלנו את חרון אפו בעבר. נסתדר.‬
‫תקבלי את הכנסת האורחים שלנו, או לא?‬
‫אדם ואני מקבלים.‬
‫תודה.‬
‫איזה קטנטן...‬
‫שמעת, אדם הקטן? נהיה מוגנים כאן.‬
‫מוגנים ככל האפשר.‬
‫אתה רע כל כך.‬
‫היי. אל תיבהל, רק רציתי שתדע שאני בסדר.‬
‫הכול בסדר. רואה?‬
‫בסדר, מדהים, אבל מה זה היה לעזאזל?‬
‫הרופא אמר שזו הייתה תגובה אלרגית חזקה ל...‬
‫קלמרי.‬
‫אני אלרגי לבוטנים. הם כמעט הרגו אותי פעם.‬
‫כן.‬ ‫-אנחנו עדיין שותפי מעבדה?‬
‫בהחלט.‬
‫אין אף אחת אחרת‬ ‫שאני מעדיף לנתח איתה דיונון.‬
‫אתה רואה את האזמל שלנו?‬
‫סברינה, מה קורה?‬
‫אתה תהיה עד.‬
‫למה כולם...‬
‫סברינה?‬
‫אנחנו המוזר.‬
‫אנחנו קדומים יותר מהכוכבים.‬
‫אנחנו קדומים יותר מהזמן.‬
‫נולדנו באוקיינוס הראשון.‬
‫כל החיים התחילו בנו וכל החיים ישובו אלינו.‬
‫כולכם תוטמעו.‬
‫כולכם תהיו עבדים שלנו.‬
‫בחשכה הרטובה חלקנו תודעה אחת.‬
‫נחלוק אותה שוב.‬
‫ראשית, המארחת הזאת.‬
‫בעזרת כוחותיה נטמיע את בית הספר, ‬
‫ולאחר מכן את העיר, ‬
‫ולאחר מכן את היבשת, ‬
‫ולאחר מכן את העולם.‬
‫טעינו. טעיתי. הוא רימה אותנו.‬ ‫-אתם תהפכו לחלק מאיתנו, ‬
‫ואז אנחנו נזין את הריקנות.‬
‫זה התפקיד שלנו, זו התכלית שלנו.‬
‫לספוג ולהיספג.‬
‫אבל ראשית...‬
‫הרגו את עצמכם כמחווה לאחיי ואחיותיי, ‬ ‫ביעותי אלדריץ'.‬
‫מה?‬
‫דודנית, תגידי להם להפסיק!‬
‫אל תעשי את זה.‬
‫את חייבת להילחם בזה.‬
‫את חזקה יותר מהמוזר, אני יודע זאת.‬
‫אנחנו המוזר.‬
‫כולכם תיכנעו.‬
‫כולכם תיכבשו.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יכול להגיד לי מה לעזאזל קורה פה?!‬
‫בן תמותה אומלל, זה רק חלום.‬
‫כולכם ישנים, ‬
‫ואתם תשמטו את האזמלים שלכם...‬
‫ואז תתעוררו, כאילו זה היה רק סיוט בהקיץ.‬
‫אבל ראשית...‬
‫דודנית, אנחנו יוצאים מכאן.‬
‫מי אתה?‬
‫אנחנו המוזר.‬
‫בראשית של כל הדברים, היינו אחד במים.‬
‫בסוף של כל הדברים, נהיה שוב אחד במים.‬
‫אנחנו אחד.‬
‫אנחנו חושבים כאחד.‬
‫אנחנו מרגישים כאחד.‬
‫לא, אני לא אתה.‬
‫אני סברינה ספלמן.‬
‫אנחנו המוזר.‬
‫למה את נלחמת בנו?‬
‫כי אני לא רוצה שתהיה בתוכי.‬
‫אנחנו זה בתוך זה.‬
‫למה אני?‬
‫בחרנו בך כי היית החזקה ביותר והחלשה ביותר.‬
‫הפגיעה ביותר.‬
‫היית כלי קיבול ריק שחיכה שימלאו אותו.‬
‫ועכשיו מילאנו אותך.‬
‫מה קרה?‬ ‫-דודנית?‬
‫איך חזרתי הביתה?‬ ‫-עילפתי אותך באמצעות כישוף שינה.‬
‫חוששני שהמוזר שלט בגופך.‬
‫איך זה אפשרי? ראית אותו יוצא ממני.‬ ‫-נכון, ראיתי.‬
‫אבל בזמן שישנת, סרקתי את גופך פעם נוספת, ‬
‫ותראי מה נצמד למוחון שלך.‬
‫אבל הוא מת. איך הוא חזר לתוכי?‬
‫אני מנחש שהוא כלל לא עזב.‬
‫כשניקזנו את המים מגופך, ‬
‫גופו הגשמי מת. זה מה שהקאת.‬
‫אבל אני חושד שהתודעה שלו נשארה מאחור.‬
‫אמברוז, מה אתה אומר?‬
‫אני מאמין שהתודעה של המוזר‬ ‫התמזגה עם זו שלך.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-עלינו להפוך את מוחך לסביבה רעילה ועוינת.‬
‫כך נפעיל את דחף השימור העצמי שלו, ‬
‫והוא יברח מגופך ויחפש לו מארח מסביר פנים.‬
‫אני שמחה שיש לנו תוכנית, ‬ ‫אבל איך בדיוק נעשה את זה?‬
‫מכשפת הריקבון פסטה תדביק את המוח שלך ב...‬
‫כל המחלות המוכרות לבני האדם ולמכשפים.‬
‫תרקיבו לי את המוח?‬
‫במילים פשוטות, כן.‬
‫אבל זה גם קרב של כוח רצון.‬ ‫כוח הרצון שלך נגד כוח רצונו של המוזר.‬
‫אז בזמן שפסטה תעשה את שלה, ‬ ‫עלייך להתמקד במנטרה, ‬
‫משהו ייחודי לך, משהו שהוא שלך ורק שלך, ‬
‫כדי שזרועות הרפאים שלו‬ ‫לא ימצאו דבר להיאחז בו.‬
‫את מבינה?‬ ‫-כן.‬
‫בואו נוציא ממני את הדבר הזה, ומהר.‬
‫האם התמנון הזה...‬
‫הגוף המארח המושלם לנשמתו של המוזר, לא?‬
‫ואת בטוחה שבחרת במנטרה הנכונה?‬
‫כן, ניק.‬
‫המילים האלה התנגנו בראשי מאז ומעולם.‬
‫בסדר. פסטה, סברינה.‬
‫בואו נתחיל.‬
‫סברינה.‬
‫קדימה.‬
‫תישארי חזקה. את מסוגלת.‬
‫סברינה, איך את מרגישה?‬ ‫-את יודעת מי את? את יודעת איפה את?‬
‫אני...‬
‫היי.‬ ‫-אולי עדיף שתשב, הארווי.‬
‫למה? מה קורה?‬
‫עברו עליי כמה ימים מוזרים, ‬
‫ואני רוצה לספר לך על זה...‬
‫אבל אני לא רוצה שתיבהל.‬
‫מישהו ראה את לוקאס?‬
‫אני חושש שמר האנט כבר לא איתנו.‬
‫למיטב הבנתי, הוא עבר לתיכון ריברדייל.‬
‫זה כנראה לטובה.‬
‫נראה שאת...‬
‫נקייה.‬
‫כשהמוזר ואני היינו מחוברים, ‬ ‫הוא אמר שאני ריקה, ‬
‫שאני כלי קיבול שמחכה שימלאו אותו.‬
‫רכיכה עלובה.‬
‫במובן מסוים, הוא צדק.‬
‫באמת הרגשתי ריקה.‬
‫ואבודה.‬
‫וניסיתי למלא את עצמי בדבר הלא נכון.‬
‫במה?‬
‫בנים.‬
‫אני צריכה להיות לבד לזמן מה.‬
‫אני צריכה להבין מי אני בזכות עצמי.‬
‫ברוכה הבאה למצפה הכוכבים.‬
‫כאן את תשבי, ‬
‫וכאן כל אחת מאיתנו תשב בתורה ותצפה.‬
‫כדור הארץ, ממלכת בני התמותה, ‬
‫גן עדן, הממלכה השמימית, ‬
‫והגיהינום, ממלכת התופת.‬
‫שלושתנו נהיה הזקיפות.‬
‫אם חברך בן התמותה לא מתנגד.‬
‫הארווי לא יודע שאני כאן.‬
‫התחלתי לספר לו, אבל לא יכולתי.‬
‫הוא היה דואג ו...‬ ‫-יש דברים שמוטב לשמור בסוד.‬
‫אני מבינה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫נעבוד במשמרות ונקיים קשר מחשבתי רצוף.‬
‫ביעותי אלדריץ' עלולים לתקוף בכל רגע, ‬ ‫אז נתכוונן לאנרגיות של הממלכות, ‬
‫וכאשר תהיה הפרעה משמעותית באנרגיה, ‬
‫נחוש בה ונקדים רפואה למכה.‬
‫אני חושבת שזאת הסיבה שהתברכת במתת הנבואה‬
‫לפני זמן כה רב, רוזלינד.‬
‫כדי שתהיי פה איתנו, ‬
‫בחדר הזה, ‬
‫ברגע הזה, ‬
‫שלושתנו יחד.‬
‫האחיות המוזרות החדשות.‬
‫מה קרה למוזר, אבי?‬
‫שמרנו על יכולת מחשבה עצמאית, אגאתה, ‬
‫ויש לכך רק משמעות אחת.‬
‫המוזר נכשל במשימתו להטמיע את גרינדייל.‬
‫מי מבין ביעותי אלדריץ' יבוא עכשיו, ‬
‫האב בלאקווד?‬
‫האהוב עליי מכולם...‬
‫הסטייה.‬
‫אבל הפעם, ‬
‫ביעות אלדריץ' ישרת...‬
‫את בלאקווד.‬