Hej, kommendörkapten Kelly. Jag är din dotter.
Hej, Grant, jag är din dotter.
Hej, jag är din dotter.
Kabintrycket utjämnat.
Okej.
KELLY, GRANT VÄCK UPP
Fortunas väckningssekvens inledd.
Sekvensfel.
Nej!
Hjärtfrekvensen sjunker.
Blodets syrenivå minskar.
Lungrespons under det optimala.
Okej.
Defibrillator.
Var är defibrillatorn?
Okej. Hitta en lösning.
Kortisolnivån ökar.
Okej.
UV-STERILISERARE
Kapillärrespons avtar.
Jag hjälper dig.
Kom igen.
Vitalparametrar stabiliseras.
Hej.
Vem är du?
Mr Kelly, jag är…
Jag är en astronaut.
EN NETFLIX-SERIE
Jag ställde upp för att hjälpa till, men jag vill nog veta vad det innebär,
för jag måste nog skriva en rapport om det här.
Om ni vill att jag ska få er att se bra ut…
Är du hellre på en ring Jupiterskepp där det är 41 grader varmt?
John Robinson. En prick. Problem med auktoritet.
Enda sättet att nå Alfa Centauri
är med en utomjordisk motor och en robot som styr den. Vi har ingetdera.
Att starta upp en robot är ytterst farligt.
Och du tänkte väl sätta på roboten utan nån fara inblandad?
-Det blev snuskigare än jag tänkt. -Ny plan.
Istället för en robot som är igång tar vi delarna av en förstörd och startar om den.
Menar du robotarna som sprängdes på Resolute?
Hur ska vi kunna hitta varenda del av en specifik robot?
Alla delar vi behöver finns ju på en plats här på planeten.
Utanför en grotta under en presenning, precis där Adler och jag lämnade dem.
Det var den som Will kallade SAR.
Bara er son skulle döpa nåt som försökte döda honom.
Okej, vi säger att det här går så bra som vi hoppas, även om ni inte tror på sånt.
Även om det funkar behöver vi ändå en motor.
Om vi har vår egen robot gör det väl allt enklare, eller hur?
Stormen ger oss lite skydd, men vi måste vara snabba.
Tänk om vi sätter ihop den och den kommer på att den inte vill hjälpa oss?
Då ger vi den inget val.
Hördu, du med flätorna, lasta dem försiktigt.
Oui, madame.
Dina små vänner bör veta att om mina grejor går sönder blir det kvarsittning.
Är det ett hot när man är fast på en främmande planet?
Kraften i ord. Fler än du vill undvika fara, Will Robinson.
Kul att du börjat jobba igen.
Förresten, ni kom visst ner från berget en syster kort.
-Judy är snart här. -Men hur många har hon med sig?
Jag undrar bara, för hon är noga med sina uträkningar,
och hur mycket syre vår Jupiter har.
En extra vuxen astronaut kan göra allt mer komplicerat.
Vi gör skeppet redo för avfärd. Sen tänker vi på vem som ska med.
Kan jag hjälpa till på nåt sätt?
-Säg till om du ser roboten. -Är han försvunnen?
Han går iväg ibland. Men…
-Vanligtvis inte så här länge. -När försvann han?
-Igår kväll. -Tror du att nåt har hänt honom?
Han är 210 cm lång och väger 180 kg. Att skada honom är svårt.
Kanske inte här, där vi har slagit oss ner.
Men det finns en hel planet som är outforskad.
Han kan ha gått långt. Vem vet vad som finns där ute?
Snacket om en saknad robot kan ju vara ett trick för att lura bort mig från lägret.
Antyder du att jag måste lura dig till att umgås med mig?
Nej, men vi har letat länge.
Han är faktiskt viktigast på planeten.
Viktigare än jag?
Kan du öppna upp en reva i rymden? Annars är nog roboten viktigare än du.
Okej, en allvarlig fråga, då.
Vi åker snart härifrån, men kommer du inte att sakna det här stället?
Inga regler?
Det blir annorlunda på Alfa Centauri, när allt är normalt.
Det är inte säkert att allt blir normalt då.
Det är inte normalt med 97 barn utan föräldrar.
Just det.
Förlåt. Jag…
När vi skildes åt trodde jag att det skulle vara ett par månader.
Min mamma har ju lösningar till allt, men nu har det gått ett helt år.
Jag vet inte om de är…
Jag vet att jag inte kan besvara de där frågeställningarna,
men jag kanske kan få dig att tänka på annat.
Vad?
-Ditt hår är… -Vad?
Vad?
Will!
Hur bestämde de vilka som fick åka? Lottade de ut biljetterna, eller…
Typ, men man fick också utföra tester för att kvalificera sig.
Och nu bor alltså tusentals människor på Alfa Centauri.
Och du är kapten.
Ursäkta. Du är bara så…
-Ung. -Väldigt.
Du ska ju träffa dem, så du bör du veta att mitt team mestadels är barn.
Barn?
Ja, alla 97 stycken.
Varför är barn med på räddningsuppdrag?
Jaha…
Ni letade egentligen inte efter oss, eller hur?
Vår kolonistgrupp fick lite problem. Det är komplicerat, men…
Du kan vara säker på att vi är kapabla nog att hantera det här.
-Om du visste vad vi har gått igenom… -Du, Robinson…
Jag förlorade just en besättningsman, mitt skepp och nästan 20 år av mitt liv.
Vi kanske kan ta det lite lugnt med fler nyheter.
Ja, jag instämmer. Jag…
Låt oss se till att du kommer på fötter igen.
Jag är nyfiken på en sak. Du letade inte efter mig. Varför vet du så mycket om mig?
Du är ganska berömd på jorden.
När jag gick i skolan skrev jag en liten uppsats om dig.
Säger du det?
Jag har undrat hur det skulle vara att träffa dig.
Jag ser fram emot att kolla in ditt skepp.
NASA måste ha gjort framsteg för att kunna få er att resa så här långt så här snabbt.
-Vi fick lite hjälp. -Av vem? Ryssarna? Kineserna?
En robot.
Okej.
-På tre. Är du redo? -Ja.
Ett, två, tre.
Åh! Precis som på Resolute.
Ja, men vi är inte där, så varför händer detta här?
Er mamma och jag upplevde samma fenomen en gång.
Smög du efter?
Hade jag vetat det var så långt hade jag låtit bli.
Det är tur att jag är här, för jag vet vad hårgrejen betyder.
Nånstans på andra sidan finns utomjordisk…
Utomjordisk teknologi. Vi vet.
Omöjligt. Vi borde ha sett nåt tecken, eller så hade roboten sagt nåt, eller…
Vad är det?
Nån sorts tunnel.
Häftigt. Ja.
Jag är med på förslaget om att täcka över allt och låtsas att vi aldrig var här.
-Ingen föreslog det. -Det borde nån gjort.
Är det en slump att vi hittar det här dagen efter att roboten försvinner?
Det finns bara ett sätt att få veta.
Nån måste gå in där.
Är det verkligen en bra idé att återuppliva en robot?
-Har ni inte läst Jurtjyrkogården? -Vi kommer inte längre i rymdbilen.
Vi får gå till fots nu.
-Det är vår tur nu. På med utrustningen. -Jag föreslår min ursprungsplan igen.
Jag stannar här och Maureen går ut med dig. Ni två…
Hon är den enda som vet vad vi letar efter. Vi ser nog inte så mycket där ute.
Hon övervakar våra kameror härifrån.
Okej, men om vi springer på en zombierobot så var det amiral Don West som…
Du är inte amiral.
-Brigadgeneral Don West… -Nej.
-Redo? -Visst. Det är så spännande.
Jag hittar lite skugga för en picknick. Det blir toppen.
Tog du med granatäpplejuicen, eller var det mitt ansvar?
Jag minns inte. Jag hade med mangojuice sist.
Vi ses snart.
Okej, jag ser er båda. Gå rakt fram.
Marken är ostadig. Don, se upp var du sätter fötterna.
Jag ser inte ens mina fötter.
Gå 20 grader åt höger, ert håll.
Höger 20.
Don, vandra inte iväg på egen hand.
Det är desorienterande. Är John till vänster eller höger?
Vänster.
Don, kolla bara efter mitt ljus.
Okej…
Don?
Hans bild försvann. Don!
Hör du honom?
Hans ljud är också borta.
Don?
Don, jag kan knappt…
Vänta, jag tror att jag ser nåt där borta.
John, var försiktig.
Don?
Vänta.
Jag gillar inte det här.
Jag tror att jag ska…
John!
Ojsan! Förlåt för det där.
Herregud.
Vad är det som händer? Ingen svarar mig.
Jag trodde vi hade förlorat dig.
Okej.
-John, vänta. Sväng tillbaka åt vänster. -Ja.
Där! Rakt framför dig.
Ja, jag har det. Jag ser det.
Det finns inget här.
Fortsätt gräva. Det kanske har begravts av alla…
Här finns inget, bara solid…
Om SAR inte är här, var fan är den då?
Är det en bra idé att ha båda vicekaptenerna här samtidigt?
Det här är precis sånt som kaptener ska göra.
Verkligen?
Ska man inte bara beordra folk och stå och peka?
Slappna av.
-Det känns som att vi går i bajs. -Det är bara lera på marken.
Det ordnar sig.
Jag vill påminna dig om att senast jag satt fast i en tunnel
försökte ett fladdermusmonster äta mitt ansikte.
Smith?
-Smith, är du kvar där? -Så klart!
-Gör vi verkligen på rätt sätt? -Absolut.
I flickscouterna höll vi koll på varandra så här på vandringar i naturen.
Om du är utom hörhåll och nåt går på tok,
dra bara i snöret, så vet jag att du behöver hjälp.
-Var du med i flickscouterna? -Är det så svårt att fatta?
Okej, svara på det här, då. Har du några tunna mintkakor?
-Penny! -Vad?
-Kakor hjälper ju mig när jag är nervös. -Kom nu.
Bara kör på. Jag står kvar här så länge det behövs.
Roboten?
Är du här?
Oj!
Vad?
Fotspår.
Ja.
De skulle kunna vara gjorda av en utomjordisk robot.
Okej, det var tecknet. Jag tycker att vi borde sticka härifrån.
Penny! Will!
Nej.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Jag kom nog åt en knapp eller nåt. Ska jag försöka trycka på den igen?
Smith! Smith, hjälp! Det kommer att gå bra, va?
Hon är utanför och vet var vi är. Hon hjälper oss.
Ja. Självklart gör hon det.
-Will, avtrycken ser nygjorda ut. -Jag vet inte.
Ett kallt, fuktigt rum. Mörkt, dåligt luftflöde. Perfekt för att bevara nåt.
-Vad innebär det? -De kan vara gamla.
Buzz Aldrins stövelavtryck är kvar på månen. Utan atmosfär…
Tack för att du använder historia och vetenskap för att tråka ut mig, men…
Will, jag såg robotarna på Resolute.
De vet vad du heter.
Finns de här nånstans är du i fara. Det vet vi båda två.
Så var ärlig mot mig. Kan de vara nygjorda?
Ja.
Ja, det är möjligt.
-Förr i tiden var de här coola. -Nej, vissa tycker det fortfarande.
Min lillebror bar en på Halloween innan vi lämnade jorden.
-Vart ska du? -Följ med här.
Komprometterades besättningens väckningssystem får vi inte utlösa det.
Vi kan inte bära tillbaka kapslarna till ert läger, så…
-Men den här varit oanvänd i 20 år. -Det har jag med.
Och därför låter jag dig inte bära 360 kg packning
igenom ett minfält av meteorer.
Det var en konstig metafor, men okej.
Så här är det. Enligt dig stängs snart fönstret för att ta sig ifrån planeten.
Frågan är då, vill du promenera tillbaka eller åka?
-Är allt okej? -Javisst. Förlåt mig.
Shen. Han och Faith, kvinnan du såg ombord på Fortuna, de var…
När man tränar inför ett rymduppdrag som vårt, då kommer folk nära varandra.
-Får jag fråga dig en sak? -Ja.
När du bestämde dig för att lämna jorden, var det nåt som var svårt att lämna kvar?
Saknar du nåt?
Man fick lära sig att inte sakna nåt.
Det var den längsta rymdresan som man försökt sig på.
För vår mentala hälsas skull fick vi lämna allt och alla bakom oss.
Det är ju inte helt sant.
Det var en grej hemifrån som jag tänkte på hela tiden…
Rocky road-glassen från McConnells i Pasadena.
-Den mitt emot bokhandeln. -Känner du till den?
Mamma tog ofta med oss dit.
Rocky road var min favorit med.
Världen är bra liten.
Ja.
Nu kör vi innan meteorerna kommer.
Varning. Minskar kabintrycket.
Var inte dräkterna lufttäta?
Jag har sand på ställen där sand absolut inte bör finnas.
Det ordnar sig. Vi hämtar förstärkning.
Vi hämtar folk och utrustning nog för att ta en robot.
Jag oroar mig inte för det just nu. Jag oroar mig för vår son.
Jag oroar mig för alla våra barn. Nu måste vi fokusera på…
John, du var inte där i grottan. Roboten ville komma åt Will.
Som om det var nåt personligt.
Om SAR har återvänt hittar han ett sätt att komma åt Will.
-Will, vad är det? -Nåt konstigt.
De här gjordes nog inte av robotarna.
Vad menar du?
Avtrycken indikerar kitinpansar och strukturerade leder.
De är formade som robotarna, men de är inte gjorda av metall.
-De är organiska. -Vem gjorde dem om det inte var robotarna?
Penny? Will?
Om ni vill att jag stannar kvar här ute där det är tryggt, säg inget då!
Smith!
Vi gick in i en mörk tunnel utan en aning om vad som fanns där.
Hur korkade är vi?
Ibland måste man besöka mörka platser.
-Ibland har man inget val. -Det har man alltid.
Inte om det är det enda sättet att skydda de man älskar.
Så skulle mamma och pappa göra.
Will, mamma och pappa är inte här. Och inte Don eller Judy heller.
Hon är uppe på ytan, och jag vet inte ens om hon är okej. Vi vet inte ens…
Det påminner mig om att jag är en dålig storasyster, för jag borde trösta dig.
Varför är du inte rädd?
-Vem säger att jag inte är det? -Varför pratar du aldrig om det, då?
Will, vad är det där?
Förlåt att jag är sen. Jag skulle aldrig gå in här obeväpnad.
Roboten! Är du oskadd? Vart tog du vägen?
Verkligen? Är det inte han som ska rädda dig?
Han vill att vi ska följa efter honom. Varför?
Fara, familj.
Du har alltså varit borta i nästan två år nu.
Vet du vad som händer på jorden? Hur man kan kontakta nån där hemma?
Nej, tyvärr inte.
-Varför frågar du? -Min mamma, hon är nästan 80 år nu.
Hon oroade sig för att jag skulle ut i rymden.
Jag väntar på "det sa jag ju".
-Dina föräldrar, då? -Mina föräldrar är ute i rymden.
De är på väg till kolonin, tror jag…
Kände du det där? Det var nära. Det kändes nästan i magen.
-Nej! -Vad tänker du göra?
En av kapslarna lossnade.
-Fortsätt köra. Jag fixar det här. -Var försiktig.
Hur går det där bak?
Bara kör på.
Håll i! Jag har dig!
Judy!
Jag vet.
Spänn fast dig nu!
-Var har du lärt dig att köra så där? -Av min mamma, faktiskt.
-Var lärde du dig att vara så modig? -Det kom väl…
…från min pappa.
Sandstormen börjar dö ut.
Dess kinetiska energi döljer oss inte mycket längre.
Don, ska vi ta och stänga ner allt ifall nån av robotarna patrullerar området.
Det viktigaste vi kan göra just nu är att ta reda på om SAR fungerar igen.
Även om han fungerar och är här spelar det ingen roll.
Will är ju inte här. Då är han och barnen trygga.
Är de det?
Vi har intalat oss det under ett år nu, men tänk om de inte är det?
Du…
Det svåraste är att inte veta.
Hörni, fanns de här märkena här förut?
Det finns nåt ombord på skeppet.
-Vad letar han efter? -Han letar nog inte efter nåt alls.
Jag tror att han vill visa oss nåt.
Jag hoppas verkligen att det är vägen ut.
Otroligt.
Kommer du härifrån?
Han verkar försöka minnas.
Tror du att de som skapade den här platsen skapade dig?
Ja, Will Robinson.
Ännu viktigare, är de fortfarande här?
Nej.
Gör det dig ledsen?
Bara för att nån skapat dig måste man inte sörja deras frånvaro.
Ibland är det bättre utan dem.
Alla har inte föräldrar som John och Maureen Robinson.
Robotar och människor kanske inte är så olika trots allt.
Vi är båda inte bättre än de som programmerade oss.
Men vi kan bryta programmeringen. Se på roboten.
Se på dig.
Det var gulligt sagt, men i slutändan är jag rädd att vi är
de vi byggdes för att vara.
Vart ska du?
Hjälpa familjen.
Vår familj eller hans?
-Vad gör du? -Du sa att vi behövde en robot.
Ja, men hon säger knäppa saker hela tiden.
Din plan kan fortfarande fungera. Alla delar är på en plats.
Den enda skillnaden är att den platsen är på vårt skepp.
Det är inte den enda skillnaden.
Roboten lever och kan döda dig, John.
Ja, och den är ensam.
Ska vi nånsin få en chans att ta en av dem levande,
eller att få träffa våra barn igen, så är det nu.
Oj!
Varför tog du med oss hit?
Fara, familj.
Du upprepar det, men vi förstår inte vad du menar.
Varifrån kommer faran?
Farasystemet.
Är det Jupiter 2?
Våra föräldrar. Är det de som är i fara?
Letar du efter min son?
Vem är det där? Vad är det där?
-Fara. -Varför visa det om vi inte kan göra nåt?
Kom nu.
Hjälp familjen, Will Robinson.
Jag vet inte hur man gör!
-Vi måste göra nåt! -Jag försöker!
Hjälp familjen.
Mamma!
Pappa! Mamma!
Pappa!
-Vänta! -Det är vår enda chans!
-Mamma! -Will!
Will?
Vad är det som händer?
Fågelskrämman.
John, lägg undan dem.
Den är ofarlig.
Mamma? Mamma, är det du?
-Det här är ett trick. -Pappa! Pappa, jag hör dig också!
Will.
Will, jag vet inte vad som händer, men vi pratar med dig genom en robot.
Jag tror det är Fågelskrämman.
Will, skickade du honom till oss?
Nej.
-Roboten gjorde det. -Vi skulle just försvara oss.
-Hade du inte stoppat oss… -Det var faran.
De förstod inte att du ville hjälpa till.
Penny, är det du?
-Ja, mamma. Hej, det är jag. -Herregud!
Vi saknar er så mycket!
-Jag saknar er med. -Vet du? Jag läste din bok.
Jag har redan läst den fyra eller fem gånger, och allt jag har önskat varje dag
är att kunna berätta hur bra den är, och hur strålande du är.
Penn, Will, det är fantastiskt att höra era röster.
Hur mår Jude?
Hon mår bra.
Är hon med er?
Nej, hon är upptagen.
Upptagen med att vara kapten. Kaptensmössan väger ju tungt, ni vet.
Hur går det på Alfa Centauri?
Flippa inte ut nu, men vi har inte riktigt nått fram än.
-Vad? -Nej, vi mår bra. Vi kom lite ur kurs.
Vad? I ett helt år?
Det är lugnt. Jag var ur kurs mellan 20 och 30.
Vi fick reparera en motor, men vi är nog där om ett par dagar.
Och ni, då?
Vi…
Vi behöver två saker för att nå Alfa Centauri. Nu har vi en av dem.
Han är här. Jag vet inte om vi har honom.
Hjälp vän. Hjälp familjen.
-Roboten säger att ni kan hjälpa varandra. -Du försvinner.
-Ni med. -Will, hör noga på.
När ni når Alfa Centauri måste ni stänga av motorn så att ingen hittar er.
-Okej? -Det är vår plan.
Jag vet, men nu är det viktigare än nånsin.
SAR kanske lever.
Mamma? Mamma, hör du mig? Jag älskar dig…
De är okej.
Det är de.
Nå, vad gör vi med honom?
Vi sätter igång.
Sa du inte att det svåra var att ta sig över ytan?
Jo, det var det.
Vi är tre km ovanför ditt läger.
Om du inte har en jättebra airbag där, är detta den svåra delen.
Oroa dig inte. Alla problem har en lösning.
Vänta, vad sa du nyss?
Inget. Det är nåt som min mamma alltid säger.
Jag kände en kvinna som också sa så.
Jag måste berätta en sak.
Jag vet att du sa att du inte ville ha fler nyheter idag,
men du förtjänar att få veta varför jag skrev min skoluppsats om dig.
Uppgiften var att skriva om nån som var ens hjälte,
och jag valde mellan två personer.
En var min far, en Navy SEAL.
Han är förmodligen den modigaste och bästa pappa jag kunnat önska mig.
Den andra var nån som jag aldrig fick träffa,
men som alltid var en del av mitt liv.
Hans mamma hälsade på varje Thanksgiving, och…
Hon var där den dagen när jag läste upp min uppsats.
Min mamma jobbade med honom på NASA.
När hon pratade om honom
sa hon att han hade gett sitt liv åt rymden.
Men han hade gett hennes liv nåt mer.
Han gav henne mig.
Han visste aldrig att jag fanns,
och jag kallade honom aldrig min far.
Det jobbet var redan upptaget,
men jag undrade alltid vad han skulle säga om han fick höra allt.
Jag tror att han skulle börja med att säga: "Trevligt att träffas."
Detsamma.
Kom! Vi måste till lägret och berätta de goda nyheterna.
Okej, jag kommer strax.
Du berättade inte för dina föräldrar att jag var vid liv.
Ta inte illa upp, men vi hade viktigare saker att avhandla.
Jag har en annan teori. Jag tror att du skyddade mig.
Du skyddade mig som fripassagerare, och du skyddade dina föräldrar,
så de inte oroade sig för att du var ensam med mig.
-Intressant teori. -Du är en god människa, Will Robinson.
Även när du varit ensam ett helt år har värderingarna som dina föräldrar gav dig,
din ursprungliga programmering…
Den har fastnat.
Tur att vi inte kom iväg tidigare.
Vad menar du?
Om vi inte hade suttit fast här så länge hade vi aldrig hittat den här platsen.
Då hade du aldrig fått kontakt med dina föräldrar.
Ibland löser sig allt av sig själv.
Att hitta Fågelskrämman för att hjälpa mina föräldrar,
är det så du säger förlåt?
Hur som helst…
Tack.
Vad finns där ute?
De andra robotarna,
vet de vad som hände med den här platsen?
Att de som skapade dem är…
…utdöda?
Nej, Will Robinson.
Då är det så vi får ett slut på det.
När robotarna anföll oss ville de inte det själva.
De var programmerade till att göra det.
Den ordern, den ursprungliga programmeringen, den är föråldrad nu.
Vi måste bevisa det för dem.
Fara, Will Robinson.
Du tänker på SAR.
Tror du att han minns mig?
Hitta Will Robinson.
Undertexter: Mats Nilsson