Jeg liker det ikke.
Forretningene hans er lovlige. Hvorfor skulle han trenge oss?
Ingen med så mye penger er uten synd.
Han har kjøpt mye av gamlebyen og områdene rundt med holdingselskap.
Landet er i hovedsak verdiløst, men jeg forstår ikke hva han gjør.
Pengene hans har samme farge som alle andres.
Encantado.
I like måte. Har du sett det før?
Som barn. Biltur med foreldrene mine. Det har ikke endret seg.
La meg vise deg rundt.
Vi har oppgradert turbinene. De kan vare i 100 år uten vedlikehold.
Alt for å gi strøm til dette.
Vi vil ha robusthet.
Tidslinjen vår er mer ambisiøs enn de fleste.
Vi tilbyr noe unikt. Data har alltid vært fungibelt. Midlertidig.
Hvis du investerer dine hos oss, blir det skrevet i stein. For alltid.
For alltid? Etter min erfaring er det lenger enn folk tror.
Hvor mye av plattformen vår vil du reservere?
- Alt sammen. - Unnskyld?
Det jeg vil ha, er allerede der. Det ble stjålet fra meg.
Fra et av mine anlegg for åtte år siden.
Og jeg vet at dere fikk godt betalt for å lagre det.
Det bør du ta opp med den som stjal det.
Jeg kan ikke. Hun er død, så jeg kan ikke dekryptere det.
Og ingen andre kan det. Det må ikke flyttes eller forstyrres.
Så jeg tar hele greia.
Dette er en unik ressurs og er dermed ikke til salgs.
Dette er USA. Alt her er til salgs.
Det er god avkastning på investeringen.
Vi vet hva du har gjort.
Tror du at noen selger land uten vårt samtykke?
Vi selger gjerne. Det er verdiløs ødemark.
Men du kan ikke få dette stedet.
Har du hørt om misjonæren som forhandlet med tigeren?
Han sa han kunne spise det meste, men måtte stoppe når han kom til hodet.
Du og vennene dine i kartellet, eller hva dere kaller dere...
- ...selg meg denne betongbiten i dag. - Ellers?
Ellers gir dere det til meg for ingenting. I morgen.
Vi ble ikke godt tatt imot da vi kom hit.
Vi måtte godta det gamlingene tilbød i begynnelsen.
Vi begravde de fleste på bunnen av denne innsjøen.
Vår organisasjon har en lang historie med å forsvare seg-
og sine forretninger aggressivt.
Dør nummer to, altså.
Mañana.
Mañana...
Hva sa han?
Han sa at han hadde betalt i går.
Men i dag ville vi gi ham det gratis.
Takk.
Er arbeidet mitt gjort?
Ja. Du kan hvile nå.
Du er våken. Jeg har et dilemma.
Hva hadde du valgt? Hvit eller svart? Christina?
- Begge ser flotte ut. - Velg en side, Chrissie.
- Hva skal du ha på deg i kveld? - Dette.
Akkurat. Det ser bra ut, i motsetning til posene under øynene mine.
- Jeg ser ut som en zombie. - Dårlig søvn?
Mareritt. Jeg burde ha tatt en pille. Men jeg vridde og vendte bare på meg.
UKJENT NUMMER TAPT ANROP
Er det den raringen igjen?
Jeg blokkerte, men han kommer gjennom.
Det er bare et kryp eller robot som prøver å selge noe.
Det er vel det.
- Det er som om noen overvåker meg. - Ikke vondt ment, men hvordan?
Du forlater knapt leiligheten, og derfor skal du ut i kveld.
Han skal være en hyggelig fyr.
- Profilen er platina. - Spleising er så kleint.
Å dø alene også. Du kan ikke gjemme deg for alltid, Christina.
Ok.
Sprøtt. Det er mye bedre enn forventet.
- Dette stedet er helt vilt. - Utrolig at dette er din første gang.
Jeg vet om et utrolig sted.
Ser du det? Det reiser seg over oss. Tårnet.
Ser du det? Hva? Ser du det? Ser du det?
Ta opp utkast. Det er ei ung jente.
Ikke så ung. Mer som sent i tenårene.
Hun bor hjemme med faren sin på landet.
Glem det. Byen.
Han er skrøpelig, så hun er mye med ham.
Men hun drømmer om et større liv-
med spenning, eventyr og romantikk.
Christina...
Sett opptak på pause.
Vi må snakke om prestasjonen din.
- Vil du ikke fremme karrieren din? - Så klart.
Da må du slutte å komme med sukkersøte historier.
Folk vil ha sex, fare, vold, synd, melodrama. De vil ha tragedie.
Jeg vet det.
Jeg tenkte jeg kunne skrive i ulike sjangre for å utvide det.
Kanskje litt romantikk, litt humor.
Spar det til dagboken din.
Jeg vet du kan skrive det vi trenger.
Ta det du skrev for noen måneder siden.
En stakkar mister alt, drukner sorgene sine, forfølger ei jente.
- Hvordan endte det igjen? - Alle dør.
Ja, det stemmer. Det er veldig trist.
Bare kom med mer av det.
Ellers må jeg finne en annen forfatter.
- Forstått? - Ja. Selvsagt.
Ok.
Hallo? Hører du meg? Jeg vet du er der ute.
Jeg så hva du skrev. Hvorfor gjør du dette mot oss?
Du må hjelpe meg. Spillet ditt ødelegger livet mitt.
En klassiker fra den uforlignelige Hendrix.
Og nå, tilbake til festlighetene. Forberedelsene er i gang for årets...
Nei!
- Er du klar, kjære? - For hva?
Dette er den nye verden.
Og i denne verdenen kan du være hvem du vil.
Helvete...
Har du noen planer for jubileet?
Nei. Bare arbeid.
Du utnytter overtiden, hva?
For sju år siden hadde bare roboter jobbet i høytiden.
Men heldigvis er de bare metallskrot nå.
Opptøyene trygget jobbsikkerheten vår.
Det var ikke meningen med opptøyene.
- Ja, for opptøyene var meningsløse. - De ga oss frihet.
Ja, men fra hva? Oss selv?
Den Incite-maskinen de sprengte, fortalte oss ikke hvem vi kunne være.
- Den fortalte oss hvem vi var. - Tror du virkelig det?
Gjør ikke du? La meg spørre deg.
Har livet ditt endret seg siden de ødela maskinene?
Du har ikke øvd nok.
Pappa!
Godt å se deg, skatt. Her. Ok.
- Hvordan gjorde du det? - Som sagt: øvelse. Mye av det.
- På bokser? - Ja, på bokser. Her.
Ok. Husk, sånn.
Stirr på den. Visualiser.
Pust ut. Hold den stødig. Og klem.
Frankie! Caleb!
- Jeg visualiserte! - Kom inn og visualiser kjøttpudding.
- Bare litt til? - Kom igjen, hør på moren din.
Kommer.
Gå og vask deg. Det er nok cowboy-greier.
- Hun liker det. - Hun er sju år, Caleb.
Takket være deg er hobbyene hennes sukker og vold.
Unnskyld.
Jeg vet det ikke er en lett dag for deg, men krigen er over.
Det er på tide at du lever sånn. Ok?
- Dekk på bordet. - Hva er det magiske ordet?
Skilsmisse.
Jeg elsker deg også.
- Mistet du strømmen forleden? - Jeg må ha blitt spart.
Sikker på at du ikke vil ha ekstra flasker til gjestene?
- Gjester? - Vennene dine.
De spurte om veien. Jeg prøvde å beskrive den-
men du bor ganske langt utenfor allfarvei.
- Skaff en satellittelefon eller... - Når var disse vennene mine her?
Omtrent 20 minutter før du kom.
Ved nærmere ettertanke, sett denne på regningen min.
Skyt!
- Hvordan fant dere meg? - For to dager siden.
Vi fikk et signal. Det lille strømbruddet. Det var nok.
Hvor mange flere er ute etter meg?
- Det kan jeg ikke si. - La meg sette deg fri, da.
Jeg har vært i skjul i sju år uten å plage noen.
Men her er dere og setter foten innenfor døren min.
- Hvem sendte dere, oberst Brigham? - Hvem er det?
Jeg har ikke tålmodighet til å forklare.
Vær snill nå og lukk øynene.
Ta henne.
Aner ikke om hun er hjemme. Har ikke sett henne på et par dager.
Faen.
Velkommen hjem.
- Hallo? - Er du på vei?
- Jeg glemte det. - Nei, du fortrengte det.
Jeg vil ikke være medskyldig i drapet på utelivet ditt. Kom igjen.
Men...
Det var nok ingenting.
Det er nok gutten i fjerde etasje som røyker gress på branntrappen.
- Ja... - Vil du ha litt?
Nei, det går bra.
Her, i tilfelle.
Og husk, smil. Du må i det minste prøve.
Må jeg det? Selv om vi mirakuløst nok er rett for hverandre-
burde det ikke være naturlig og lett?
Tuller du? Se på denne verdenen. Ingen vil ha det lett eller naturlig.
Kunst er en løgn som forteller sannheten.
Og sannheten er at du må få deg et ligg.
Se på alle folkene. Du liker folk. Du bør prøve å puste.
- Jeg bør ta en drink. - Ja. Det blir flott.
- Jeg kommer straks. - Takk.
Bare gi meg signalet hvis han er en blindgjenger.
Og ikke glem å smile.
Det er et system til å investere. Mønstre som noen sinn kan tyde.
Ellers hadde jeg ikke drukket god vin i så fint selskap.
Nok om meg. Hva var det du jobbet med?
Jeg er forfatter for Olympiad Entertainment. Takk.
Hvilke spill skriver du for? Jeg kan ha spilt dem.
Jeg har jobbet på et nytt spill. Det har ikke noe navn ennå.
Men du gjenkjenner nok ikke arbeidet mitt.
Jeg skriver mest ikke-spillbare figurer.
Hva er det?
Bakgrunnsfigurer som interagerer med spillerne.
Ikke så profilert som å programmere hovedrollene, men like viktig.
For de fleste er bakgrunnsfigurer bare kanonføde.
Jeg gjør det ikke for spillerne, men for meg selv.
Hvordan det?
Virkeligheten kan være skuffende.
Ikke at det er så ille, det burde bare være noe mer.
Kanskje du bare ikke har funnet den rette mannen.
Du høres deprimert ut.
Det finnes piller for det. De fikser deg.
Hva om det er verden som må fikses?
Det finnes piller for det også.
Selvsagt.
Unnskyld meg.
- Slutt å ringe. - Vent! Ikke legg på.
Du må hjelpe meg. Legene tror jeg er gal, men du er ekte.
Akkurat som tårnet er ekte.
- Du må slutte med det du gjør. - Jeg gjør ikke noe.
- Du ødelegger livet mitt. - Jeg kjenner deg ikke engang.
Du kan ikke gjemme deg for meg. Jeg finner deg. Forstår du?
Avslutt dette, ellers gjør jeg det.
Du trenger hjelp. Neste gang du ringer, går jeg til politiet.
Jeg traff en kollega.
- Jaså? - Jeg blir ute en stund.
Ikke mist motet. Sikker på at det går bra?
- Maya, det går bra. Ha det gøy. - Hvor er du?
- Nesten hjemme. - Bra. Jeg må gå.
- Går det bra? - Ja.
- Ha det bra. - Ha det.
- Beklager det der. - Jeg fulgte ikke med.
Jeg... Jeg så deg ikke. Men nå gjør jeg det.
Det går bra.
- Du skremte meg. - Da er vi vel skuls.
- Jeg heter Peter. - Romkameraten min venter på meg.
Jeg har villet møte deg så lenge.
- Unnskyld? - Jeg visste at du fantes.
Jeg var redd du ikke var ekte, men her er du.
Hvorfor gjør du dette mot oss?
Det er du som har ringt.
- Du må la oss være i fred. - Nei!
- Stopp! Stopp! - Nei! Kom deg vekk!
Vær så snill, dette er viktig! Jeg mistet jobben min, kona mi.
Jeg trodde det var tårnet, men...
Du fikk meg til å gjøre det. Alle disse folkene gjør som du vil.
Jeg vet ikke hva du snakker om. Slipp meg!
- Du må slutte! - Nei, nei!
Hvordan visste du så mye om oss?
- Du skrev oss inn i spillet. Hvordan? - Hør på meg.
Peter...jeg er så lei for alt som har skjedd med deg.
Men jeg har ikke noe med det å gjøre.
Du må hjelpe meg.
Historien må endres. Slutten må være annerledes.
- Unnskyld. - Nei!
Slipp meg!
"De hørte en stemme rope: 'Vi trenger dragen vår!'"
"Men faren min og dragen visste at ingenting i verden"-
"ville tvinge dem til å dra tilbake til Wild Island."
Slutt.
Ok, på tide å sove.
Ok, du og Bear Bear får sove godt, ok?
- Kan vi la lyset være på? - Hvorfor skulle vi gjøre det?
Bear Bear er redd. Jeg sa jeg skulle passe på ham.
Det beste er å skru ned lysene rundt deg og lyse opp...
Lyse opp utkanten.
Da ser ingen deg, men du kan se...
Se alle sammen.
Bear Bear trenger ikke å tenke på sånt, ok? Alle er trygge.
Lover du?
Jeg lover. Ok, god natt.
- Hørte du det? - Det er sikkert ingenting.
God natt, mamma.
La oss få deg i seng.
- Kjære. - Faen.
Hva er dette, Caleb?
- Det er noe der ute. - Ja.
En vaskebjørn, en nabo eller et bud.
Vi har snakket om dette.
Du må bare puste dypt og roe deg ned. Fortiden hører fortiden til.
Ingenting vil skade deg bortsett fra ditt eget sinn.
Unnskyld.
Skal du hjelpe meg, eller ikke?
Peter, jeg vet du er opprørt-
men uansett hva du tror skjer, er du bare forvirret.
Så du vil ikke hjelpe.
Jeg ønsker jeg kunne det, men historiene jeg skriver, er ikke ekte.
Husker du hvordan min slutter?
Hva?
- Peter, hvor er du? - Se opp.
Å...
Er dette opp til meg, eller skrev du dette også?
Jeg fant den under puten hennes. Du smitter over på henne, Caleb.
- Er ikke det bra? - Ikke når hun later som hun har PTSD.
Jeg ser meldingene du og krigsvennene dine sender.
Chemtrails, myndighetenes neddyssing.
Du ser trusler overalt, og det gjør Frankie også.
Jeg er ikke paranoid.
Kanskje du har rett.
Jeg begynner å tro at du ikke frykter krig.
- Du savner det. - Herregud...
- Dette livet er for vanlig for deg. - Hva?
Du har jobb, et hjem, et vakkert barn-
og ei veldig tålmodig kone.
Men det er aldri nok, eller hva?
Du...
Falsk alarm, Bear Bear.
Det er bare en vaskebjørn.
Pokker.
Hei sann.
Er pappaen din hjemme?
- Pappa, han vil snakke med deg. - Frankie!
Denne er visst din.
- Hvem er du? - En gammel venn.
Caleb?
Frankie! Går det bra med deg?
- Gå inn. - Ok.
Går det bra, vennen? Kom inn.
Hei, kjære.
Det er virkelig deg. Jeg trodde...
Jeg var sikker på at jeg aldri ville se deg igjen.
Men her er jeg og blir kvitt og lemlester som i gode gamle dager.
Hvis noe skjedde datteren min, aner du ikke...
Jeg har alle ideer.
Derfor går det ikke så langt. Jeg vet hvem som sendte dem etter oss.
William. Han er i gang igjen.
Jeg... Frankie sover. Takk og lov.
Jeg ringte Carver. Karene er nedenfor.
Jeg trodde du var paranoid.
Men krigen er ikke over, eller hva?
Nei, det var meg de ville ha.
Det var jeg som forårsaket dette. Og jeg er den som må avslutte det.
Så du drar?
Bare en liten stund.
- Du lovte å være en far. - Jeg er en.
Alt jeg gjør, er for deg og Frankie.
Du kommer til å bli drept.
Jeg kommer tilbake til dere. Jeg lover.
- Ok, dere vet hva som må gjøres. - Skal bli.
Jeg visste at denne dagen ville komme.
Så snart man slutter å rømme, tar alle andre en igjen.
- Vet du hvorfor nå? - Jeg vet ikke.
Men jeg tok en prat med han de sendte etter meg.
William er ute etter flere enn oss.
Han ville snakke med en senator i California.
Da må vi finne ham først.
- Vi? - Jeg kommer.
- Bare sånn kan jeg beskytte familien. - Jeg klarer meg selv. Du kan bli her.
- Det bør du nok. - Hadde du gjort det?
Nei.
Men jeg hadde angret.
Ta opp utkast.
Jeg vil skrive en ny historie.
Om ei jente, ei jente som leter.
Jenta vet ikke hva hun leter etter.
Hun vet bare at hun har et tomrom i livet.
Eller kanskje det er inni henne.
Og når hun finner det hun leter etter, vil alt gi mening.
Jeg vil ha en historie med lykkelig slutt.
Dumme...
Dumme historier ingen vil høre.