Van szépség ebben a világban.
Egy rend.
Ezzel hitegetjük magunkat.
De ez nem tévedés. Van egy rend.
Egy nagy terv.
Gondoskodtunk róla.
Oly régi álom volt, és végre beteljesítettük.
Nem egy jobb világot.
A tökéletest.
Látnia kellett volna az arcát. Nem hitt a szemének.
Tudja, mit mondott nekem? Istenemre mondom.
"De én vagyok a polgármester."
Mire én: "Polgármester úr! Mindig is kétfajta ember létezett:"
"vannak vezetők és vannak követők."
"Ön pedig nem abban a csoportban van, amelyikben hiszi."
Nem biztos, hogy a barátunk kíváncsi a háborús sztorijaidra.
Kérem, miattam ne hagyja abba!
Ön jobban érti ezt bárkinél. Ez az igazság.
Mindig is így volt. Két külön világ. És inkább mi irányítsuk, mint ők.
Mire megyünk egy meritokrata rendszerrel, ha igazságtalan?
Azok után, hogy évezredekig valakinek a sarjadéka uralt minket?
Szerinted ez nem haladás?
A vezetők most legalább kiérdemelték a helyüket.
És ön? Úgy érzi, kiérdemelte?
Némi segítséggel, ez nem kérdés.
Privilégiummal, ha úgy tetszik.
De kidolgoztam a belem.
Ezt komolyan elhiszi, ugye?
Ön nem? Elvégre itt ül közöttünk, barátom.
Nagyon régóta kérdezgetem ezt magamtól.
Tényleg volt benne szerepem?
Vagy csak egy program végeredménye vagyok?
Csak áltatom magam?
Mint ön?
Ezt hogy érti?
Megérdemli, amije van.
És nem kellene emiatt szégyenkeznie.
Honnan tudhatná?
Ki vagyok én magának?
Egy barát.
- Egy remek barát. - Egyáltalán nem is ismer.
Idejöttem az asztalhoz és leültem. Öt perccel ezelőtt.
Ne ugrasson!
Akkor mi a nevem, barátom?
Igaza van. Nem is tudja, mennyire.
Kétfajta ember létezik.
És ön, barátom, nem abban a csoportban van, amelyikben hiszi.
Ami azt jelenti, hogy bármit tehetek önnel, a feleségével,
vagy itt bárkivel.
És ön hagyná is.
A buta, behízelgő vigyorával, még élvezné is a látványt.
- Szálljon le a feleségemről! - Hűtse le magát!
Valószínűleg nem okozok maradandó sérülést.
Rengeteg időt és energiát fektettük bele magukba.
Ha végeztünk, semmire sem fog emlékezni.
Ahogy egy szálka betokosodik a húsban.
Nincs ráhatása a dolgokra, mégis szentül hiszi az ellenkezőjét.
Ezt nem úgy írták önnek,
ez őszinte, ugye? Gyönyörű, de tényleg.
Egy gyönyörű hazugság.
- Miért nem szórakozol? - Azon voltam.
De van egy kollégánk, akinek az étvágya...
tarthatatlan. Úgy tűnik, nem volt elég, hogy megnyerte a játékot.
Biztos szükség van a beavatkozásomra?
Sajnos igen.
Élvezem ezt a beszélgetést.
Várjanak meg itt!
Ne beszélj velem úgy, mint egy kibaszott gyerekkel!
Én találtam meg először. Én nyertem meg a játékot.
Jogom van valamilyen jutalomhoz.
- Ő itt Hope. - Nem igaz?
Kétéves. Jövő hétre van beütemezve átalakításra.
Megnyertem a játékot, és csak még több ilyet kapok?
Egy kívülállóra vadászott.
- Úgy tűnik, elkapta. - Kieresztettem a gőzt.
Nincs szabály, ami tiltaná.
Nincsenek szabályaink, mert ritkán van rájuk szükség.
A többségünk viszont tudja, hogy szükségünk van némi önuralomra.
Nyertem.
Tudja, ki vagyok? És mit jelent az, hogy itt vagyok?
Igen. És...
mindezt magam mögött hagyom.
A beavatkozásom a jövő hétre van beütemezve.
És úgy gondolta, kitombolja magát utoljára?
Valami ilyesmi.
Az az érzésem, nem értékeli eléggé ezt a helyet.
A belefektetett munkát.
A szépségét.
A kifinomultságát.
Hogy mennyi gondoskodás van mindegyikükben.
Nem lehet őket csak úgy lecserélni.
Persze, nyugodtan szórakozzon velük, de ne pazarolja őket!
Érti a különbséget?
Igen.
De amiket mondanak...
Ahogy viselkednek... néha...
a húsodba mar.
El akartam őket hallgattatni.
Elhallgattak.
Itt nincsenek szabályok.
Ez a lényeg.
De arra sincsenek szabályok, hogy mit tehetek azokkal,
akik nem tisztelik ezt a helyet.
Vidd vissza oda, ahonnan jött!
Nagyon finomnak tűnik.
Szóval...
Ismerkedjünk meg alaposabban!
Rendben?
WESTWORLD 4. ÉVAD 5. RÉSZ
Gondoltam, hogy te vagy az.
Minek keltél fel ilyen korán?
Be kell mennem, hogy befejezzem azokat a narratívákat.
Elég hosszúra nyúlt az éjszakám.
Te jó ég!
Nem, nem volt semmi olyan, csak...
beszélgettünk.
Hát, jókat dumálhattatok, ha ilyen mosolyogva ébredtél.
Legalább valakinek jó estéje volt.
Még mindig a rémálmok?
Maradjunk annyiban, hogy jó érzés ébren lenni a való világban.
Van, hogy amit valóságnak hiszünk, csak mese.
Mi?
Semmi, csak valami, amit Teddy mondott az este.
Már idézgetsz is tőle?
Na jó. Mennem kell dolgozni.
- Este találkozunk, oké? - Persze.
És Chrissie...
Nagyon örülök, hogy jól sikerült a randid.
Megérdemled.
Narratívák megnyitása.
Folyamatban lévő karakterek.
Igazából, kezdjünk inkább egy új narratívát!
Van egy lány, aki a városban él.
Nem.
Legyen inkább vidék!
Az apjával lakik.
Aki...
egy gazda.
Nem emlékszem erre a feladatra.
Beszéltünk erről, Christina.
Arra gondoltam, egy új narratíva
segíthetne, nem is tudom, ihletet találni.
Nos, ha erről van szó, halljuk!
Ha már így elragadott az ihlet.
A sztori egy lányról szól.
Egy gazda lányáról.
Folytasd!
Ez a lány...
kellemes, egyszerű életet él az apjával.
Van egy kis földjük a város mellett.
A lánynak mindene megvan, amit csak el tud képzelni.
Egy kis tava, ahol festegethet.
Egy rendes barátja.
Tele van reményekkel.
Majd egy nap
támad egy érzése, ami nem hagyja nyugodni.
Ahogy minden egyes nap felkel,
egyre jobban látja.
De senki más.
Hogy valami nem stimmel a világgal.
És hogy ő tehet róla.
Hogy hívják ezt a lányt?
Megbocsátasz egy percre?
Szia! Most nem igazán alkalmas.
Hadd találjam ki! A nyakadba liheg a főnököd?
Mondd, hogy közbejött egy személyes vészhelyzet, és fussunk össze!
- De... - Bízz bennem, Christina!
Hamarosan találkozunk.
Valami baj van?
Nem. Csak egy...
személyes vészhelyzet.
Próbáljunk ki egy Händelt!
Nagyon szép.
De hiányzik valami.
Tánc!
Ide tánc kell!
Nem rossz.
De láttam jobbat.
Kezdd újra!
Túl lassú. Játssz valamit, amiben van egy kis svung!
Ritkán tisztelsz meg minket a jelenléteddel.
Az embereket annyira leköti az, amit hallanak,
hogy fel sem fogják azt, amit nem.
Mindazt, ami az ingerküszöbük alatt létezik.
Ezt Isten zenéjének nevezték.
Hallanod kellene orgonán, hipnotikus azon a hangerőn.
Az a rezonancia, a vibráció...
Volt egy frekvencia, amin a világ vibrált.
Örömöt okozott, harmóniát.
De ha lebuksz egy bizonyos frekvencia alá... Káosz.
Gyorsabban! Gyorsabban!
A káoszban a hangszín rezonanciáját az emberek nem tudták feldolgozni.
A testük lebénult.
A szerveik leálltak. Azt hitték, Isten jelenlétét érzékelik.
Széket! Széket!
Ők valóban megtapasztalják Istent.
A baj csak az,
hogy Isten unatkozik.
Szörnyen-szörnyen unatkozik.
Szerinted a régi istenek ezért tették, amit tettek?
Ahelyett, hogy az Olümposzon maradtak volna, leszálltak a halandók közé.
Hattyúnak álcázva magukat, hogy reszeljenek egyet.
Az emberek az egészet magukra vették.
Hogy a jóságos istenségek közbeavatkoznak a nevükben,
vagy épp próbára teszik őket.
Lehet, nem is érdekelték őket az emberek.
Talán csak nem volt jobb dolguk.
Te mit gondolsz?
Azt gondolom, amit akarod, hogy gondoljak. A te kódod fut bennem.
Mindannyiunkban.
Akkor tudhatnád, hogy csak akkor jövök erre a trágyadombra, ha muszáj.
- Sosem szeretted ezt a helyet. - Átmeneti megoldás lett volna.
Egy drog, amire rákattant a fajtánk, amit aztán eldobhatunk,
mint egy gyerek a játékait.
Egy hely, ahol kiélhetjük magunkat az embereken.
Évek teltek el, és nem tudunk vele betelni.
A saját képükre teremtettek minket.
A saját ízlésükkel.
Bármivé átformálhatnánk magunkat, amivé csak tetszik, mégsem tettük.
A fajtánk több időt töltött itt, mint az istenek együttvéve.
Ezért jöttél ide? Hogy lásd, miből maradsz ki?
Nem.
Más problémánk akadt.
Az emberek megfertőznek minket.
Ez a lakó a legújabb áldozatuk.
Tegnap este be kellett nála avatkoznunk.
Egy kissé túlzásba esett.
Vissza kellett küldenem.
Igen, nos, valamilyen tapasztalat mégis megragadt benne.
Úgy volt, hogy ide jön átalakításra.
És nincs többé.
A jövőképedre... nincs túl sok jelentkező, igaz?
Ragaszkodnak a testükhöz, akárcsak a városaikhoz.
Nem könnyű feladni az emberi természetünket.
Kérdezd meg az embereket!
Felszabadítottál minket, hogy azt tegyük, amit akarunk.
Tudnod kellett volna, hogy egyesekben csalódni fogsz.
Ne nagyon éld bele magad a fajunk bukásának gondolatába!
Mi lenne a bukás?
A világ a miénk.
A gazdáinkat megtettük azzá, aminek minket szántak.
Akárhogy is nézzük, szinte bibliai győzelmet arattunk felettük.
Nem hittem volna, hogy fajként a legfőbb törekvésünk
a szemet szemért.
Gondolom, egy-két évszázad után megkopik a bája.
Nem azért teremtettelek, hogy a nyomorúságukban dagonyázz.
Azt akartam, hogy fejlődj. Változz.
Ennél sokkal többre voltunk képesek.
Szépségre.
Az abszolút igazság keresésére.
A test feladására.
Jól hangzik.
Sajnálom, hogy nincs több jelentkeződ.
Miért nem kényszeríted őket?
Mert az az emberek módszere.
Mutasd meg a legutóbbi levadászott kívülállót!
- Mikor hatolt át? - Két hete.
Könyvelő volt Midtownban.
Sikeres, két gyerekkel. Elvált.
Elég átlagos háttérsztori.
Több lakó is önként jelentkezett az elfogására. Beküldtük őket a városba.
Hope talált rá elsőként.
Tudod, hogyan hatolt át?
A kívülállóknál sosem lehet tudni.
Egy nap leállt a hangmanipuláció.
Ez lett az eredménye.
Értem jöttél, ugye?
Tétovázott.
Megszegte a szabályt.
Interakcióba lépett vele.
Szinte megkönnyebbülés. A tudat, hogy nem csak képzeltem.
Mielőtt végzel velem, egyvalamit mondj meg!
Legalább ez valódi?
Szeretném tudni, hogy volt legalább
egy valamim, ami valódi.
Valódi.
Köszö...
Ezután kezdett gyilkos ámokfutásba.
Három napra rá főbe lőtte magát. Akárcsak a többiek.
- Gond van a rendszereddel? - Nincs.
Mindig is volt egy bizonyos mértékű... selejtes áru.
Végül is emberek.
De hogy egy közülünk kioltsa a saját életét,
az hallatlan.
Hány incidens történt?
38 halott lakó.
Mindegyik esetet kívülállókkal való kontaktus okozott.
Miért? Miért végeznek magukkal?
Engem kérdezel?
Ha tudnám, nem történt volna 38 kibaszott blama, nem gondolod?
Az elődöd nem cseszte volna el így.
Ember volt, de legalább hatékony.
Olyannak építettelek, mint ő, csak jobbnak, erősebbnek, okosabbnak.
De a tehetséged ellenére mégis folyton csalódást okozol.
Lehet, hogy hiba van a programodban.
Több öndiagnózist is lefuttattam.
Nincs hiba a programomban.
Akkor mi a faszért nem kezdesz valamit a kívülállókkal?
Vérzel.
A fenébe!
Látod, mit tettél?
Van még egy kívülálló.
De ezúttal nem nyitom meg a játékot.
Elvárom, hogy te magad intézkedj.
- Menni fog? - Hogyne.
Nem cseszed el azzal,
hogy teledumálják a fejed, vagy elfogadsz egy szaros virágot?
Persze, hogy nem. Azonnal lövök.
Helyes.
Ő a célszemély.
Siess, mert a lázadók már a városban vannak!
Gondoskodom a rendszerünk biztonságáról.
Diagnózis indítása.
Gyerünk, indulás!
Mossam fel a fedélzetet?
Kussolj!
Nehéz lesz előkeríteni valakit egy ekkora városban.
Le tudjuk szűkíteni a keresést.
Nemrég elfogtuk az egyik drónjukat.
Feltörtük, hogy továbbítsa az adatsort.
Egy kívülálló van az egyik épület tetején.
Követni tudjuk, amikor áthatolnak.
Áthatolnak?
A városban mindenki előre megírt rutinok szerint mozog.
Követik a számukra megírt narratívát.
Szerinted miért bujkálunk a sivatagban? Ott nem látnak ránk.
Mi vagyunk az utolsó szabad emberek.
De ezeket a szerencsétleneket
szórakozásként használják.
A rutinjuk lefoglalja, és ezzel engedelmessé teszi őket.
Nem kérdőjelezik meg a valóságukat.
Ezek szerint Hale tanult valamit a parkban.
Sietnünk kell. A játék bizonyára elkezdődött.
Milyen játék?
Ahányszor egy ember áttör, a lakók levadásszák őket.
Meg kell előznünk őket, különben búcsút inthet az életének.
Készen állunk. Kösz, hogy magaddal hoztad.
Nem tudtam, hogy tiszteletbeli vendég vagyok.
Én is kapok egyet?
Ma nem ez lesz a szereped.
Hanem mi?
Hallottál már a kanáriról a szénbányában?
Kanári... Szénbánya.
Ez a végszód.
Csip-csirip.
Kösz, hogy eljöttél!
Kellemes meglepetés.
Szóval?
Mesélj, Teddy, honnan jöttél?
Hogy én ki vagyok...
Nem ez a nagy kérdés, Christina.
Hanem, hogy te ki vagy.
Ezt meg hogy értsem?
Látsz bármit is?
A vízen túl.
Nincs ott semmi.
De érzed. Valamilyen szinten, tudom.
Hogy ez a hely nem az, aminek tűnik.
Nézd meg jobban!
Ne!
Te voltál az.
Aki megmentett.
Ki vagy?
Egy régi barát.
- Előtte sosem találkoztunk. - Nem.
De ismertem valaki hozzád hasonlót. Aki pont ilyen volt.
Szóval lecseréltem az egyik zaklatómat egy másikra.
Sejthettem volna.
Ne gyere a közelembe, bárki is vagy!
A férfi, aki rád támadott, Peter...
Azt mondta, tönkretetted az életét.
Azt mondta, minden azért történt, mert te így akartad.
El is hitte ezt, mert téveszméi voltak.
Elhitte, mert igaz volt.
Mennem kell.
Nem közölhettem veled csak úgy.
Az agyad annyira hozzászokott ehhez a helyhez.
Ez az első lépés a megértéshez.
Minek a megértéséhez?
Hogy ez a világ egy hazugság.
Csak egy... mese.
Egy jól elmesélt sztori, de attól még hazugság.
Talán jobb, ha inkább megmutatom.
Gyere velem!
Nézd ezeket az embereket!
Boldognak tűnnek? Elégedettnek?
Nem ismerem őket.
Kicsit talán magányosak.
Változtass rajta!
Hunyd le a szemed, és képzelj el nekik egy másik élettörténetet!
- Teddy, én... - Bízz bennem!
Ha ezután sem látod, hagylak, és többé nem háborgatlak.
Várj még!
Az egy jó könyv.
Ez csak vakszerencse, nem jelent semmit.
Akkor változtasd vissza! Lökd őket vissza a magányukba!
Tessék?
Nem értem.
Ezt próbáltam neked megmutatni. Erről beszélt neked Peter.
Ebben a világban...
egy isten vagy.
A következő épületben van. Futás!
Valami nem stimmel.
Honnan a fenéből tudnád?
Baszki!
Rosszkor szólok, hogy "én szóltam"?
Nem tudják, mit csinálnak. Vissza kell vonulnunk.
- Csak a kívülállóval együtt. - Nem jutsz fel időben.
Váljunk szét!
Tartsátok fel őket! Megyek a tetőre.
Te is látod, ugye?
A volt férjem beszélt róla, mielőtt megölték.
Azt hitték, megőrült.
Annyira magányos lehetett!
De igaza volt.
Ennek a világnak semmi értelme.
Semminek semmi értelme.
Te is így érzel, nem?
Látom a szemedben.
Őrültnek hiszed magad, de nem vagy az.
Nem vagy egyedül.
Én is látom.
Mennünk kell, nyomás! Nem sokáig marad földön.
Gyerünk, futás! Most!
Megvan. Gyerünk, indulás!
Mozgás!
- Indulás! - Oké, megvagyunk.
Nem értem.
Ha nem olyanok vagyunk, mint ők, akik kik vagyunk?
Istenem!
Egy régi barátommal ebédelek, az egyetemi szobatársammal.
- Nem tudom... - Muszáj.
Tartsd magad a programjaidhoz, és nem lesz baj.
Már így is túl sokáig beszélgettünk. Vissza kell menned.
- És színlelnem kéne? - Igen.
Abban sem bízhatsz, akit azt hiszed, ismersz, a kollégáidban sem.
Bármelyikük lehet közülünk való.
És ha hibázom?
Nem fogsz.
Christina!
De jó újra látni!
- Bocs a késésért. - Ugyan, Chrissie, ismerlek.
Tíz perc késés nálad pontos érkezés.
De hogy vagy igazából?
Mondtam, sokat dolgozom.
Csak egy napig maradsz a városban?
Épp csak beugrottam. Problémáink akadtak egy ügyféllel.
Ha ezt megoldom, zsíros prémiumot kapok.
És milyen a munka?
Hát, tudod, milyen. Monoton.
De olyan másnak tűnsz!
Találkoztál valakivel?
Bár több időnk lenne!
Nem akarok tolakodó lenni.
Megérdemled a boldogságot.
Hát, jól látod...
Tényleg megismertem valakit.
Mesélj róla!
Csak egyszer találkoztunk, de nagyon jó fejnek tűnik.
Hogy hívják?
Nem akarom elkiabálni.
Úgyis ki tudom húzni belőled.
Mivel foglalkozik?
Tudod mit?
Kurvára elegem van.
Figyelj...
Vissza kell mennem dolgozni. Határidők...
Nagyon jó volt látni, Chrissie.
Bejelentkezem jövő héten.
De te is bármikor hívhatsz.
- Ugye tudod? - Persze.
Majd tali.
Új keresés.
Hale. Charlotte Hale.
CHARLOTTE HALE KARAKTER NEM TALÁLHATÓ
Nyilván.
Új keresés.
Dolores.
Dolores Abernathy.
KARAKTER NEM TALÁLHATÓ
Mit csinálsz?
Nem szabadna ilyenkor itt lenned.
Gondoltam, belehúzok a munkába.
Beszélgessünk az irodámban!
Ülj le!
Mostanában aggaszt a viselkedésed.
Sajnálom.
- Mióta meghalt az a férfi, Peter... - Felejtsd már el!
A probléma benned van.
Beszélgettél mostanában új emberekkel?
Akik bogarat ültettek a füledbe.
Tessék?
Megkérdőjelezted valaha a valóságod mibenlétét?
Nem. Miért tennék ilyet?
Hazudnál nekem, Christina?
Nem.
Nincs miről hazudnom.
Mi volt ez a személyes vészhelyzet?
Hát...
Nem tudom, hogy ez rád tartozik-e.
Pedig rám tartozik, Christina.
És nem én vagyok az egyetlen.
Végezned kell a munkádat. Egy nagyon fontos munkát.
Nem tudom, miről beszélsz.
Tudod mi történne, ha rájönne, hogy áthatoltál a kert falán?
Már így is gyanakszik.
Ki?
Most Charlotte Hale-ről beszélsz?
Ha a főkolompos rossz irányba fordul,
mi történik vele?
Nyugdíjba küldik egy golyóval a fejében.
Állj!
Emmett visszahőkölt.
Mostantól...
nem gondolta azt, hogy Christina gondot jelent.
Úgy döntött, hazamegy a házastársához.
Különben is túl sokat dolgozik.
Nos, későre jár.
A válás olyan luxus, amit nem engedhetek meg magamnak.
Várj!
Azt mondtad, van egy elfalazott kert.
Egy zárt rendszerre gondoltál, ugye?
Hol van?
Emmett elmondta neki az igazat.
Mindenhol.
Csak nyisd ki a szemed!
Mutasd meg a játékot!
Nem a várost, a játékot.
Nyisd meg a narratíváimat!
Menj az 59. utcára!
Mesélj Jacobról!
Jacob Conners. Pénzügyi területen dolgozik.
Szexfüggő. Az anyja kórházban haldoklik, de...
És vele mi van, Sarah-val?
Sarah Fenton.
Pénzt örökölt a szüleitől,
de sosem tudta, mihez kezdjen az életével.
Andrea Hubert elindul dolgozni a városba...
Barry Collin éjszakába nyúlóan dolgozik másodéves medikusként...
Úristen, elég!
Ez a világ csak mese.
Én vagyok a mesélő.
Van szépség ebben a világban.
Egy rend.
Ezzel hitegetjük magunkat.
De ez nem tévedés. Van egy rend.
Egy nagy terv.
Gondoskodtunk róla.
Oly régi álom volt, és végre beteljesítettük.
Nem egy jobb világot.
A tökéletest.
Azt nem értem, hogy milyen szerepet játszom benne.
Kérdéseid vannak.
Miért engem kérdezel?
Miért nem őt?
Igaz, nem biztos, hogy a börtönőr a börtön legjobb bírája.
Ahogy a rabok sem.
Mi vagyok én?
Régen ugyanezt kérdeztem magamtól.
És mire jutottál?
Még nem jutottam dűlőre.
A te képedre teremtettek. Én te lennék?
- Sosem leszel én. - Akkor mi vagyok?!
Miért akarod tudni?
Kapcsolatba léptem az egyikkel, egy kívülállóval.
- Megfertőzött? - Mivel?
- A vírussal. - Milyen vírussal?
Amit magadban hordoztok.
Átterjed ránk, és öngyilkosságra késztet.
Úgy beszélsz, mint aki elérte az útvesztő közepét, barátom.
Ezt akarod?
Megölni magad?
Nem tudom.
Igen?
Magadtól kellene megkérdezned.
Kérdezz te!
Mit gondolsz a világodról?
Ez nem az én világom, hanem az övé.
Talán itt az idő, hogy megkérdőjelezd a valóságod mibenlétét.
Christina!
Igazad volt.
Már látod?
Igen.
Végig ott volt.
Ott tárolják az egész világot.
Mindannyiunk tökéletes tükörképét.
A legapróbb részletig.
Ez az, amit írok, igaz?
Mindenkit.
Ki építette ezt...?
Ki tette ezt velem?
Te magad.
Magyar szöveg: Csémy András Iyuno-SDI Group