Lumea aceasta are o anumită frumuseţe.
O ordine.
Asta ne place să credem.
Nu ne înşelăm. Există o ordine.
Un concept grandios.
Ne-am asigurat de asta.
A fost un vis atât de mult timp şi în cele din urmă a devenit realitate.
Nu o lume mai bună.
Una perfectă.
Să-i fi văzut expresia... Nu-i venea să creadă.
Ştii ce mi-a spus ? Dumnezeu mi-e martor.
"Dar eu sunt primarul."
Şi i-am spus: "Dle primar, au existat mereu două feluri de oameni."
"Cei care conduc şi cei care sunt conduşi."
"Iar tu, prietene, nu eşti în grupul în care crezi că eşti."
Nu ştiu dacă prietenul nostru vrea să audă poveştile tale de război.
Te rog, nu te opri din cauza mea.
Tu ai aprecia mai mult decât oricine. E doar adevărul.
Mereu a fost aşa. Două lumi. Şi, sincer, mai bine noi decât ei.
Ce contează dacă un sistem e meritocrat, dacă e tot nedrept ?
Am fost conduşi mii de ani de progeniturile afurisite ale unora ?
Nu crezi că e un progres ?
Cei care sunt la conducere acum şi-au câştigat locul.
Şi tu ? Crezi că l-ai câştigat pe al tău ?
Am fost ajutat, fără îndoială.
Am avut privilegii, dacă vrei.
Dar am muncit pe brânci.
Tu chiar crezi asta, nu-i aşa ?
Tu, nu ? Eşti aici, cu noi, prietene.
Îmi pun aceeaşi întrebare de foarte mult timp.
Chiar am avut vreun rol ?
Sunt doar suma codului meu ?
Mă amăgesc ?
Ca tine ?
Ce înseamnă asta ?
Meriţi tot ce ai.
Şi n-ar trebui să te simţi vinovat.
De unde ştii tu ?
Cine sunt pentru tine ?
Eşti un prieten.
- Un foarte bun prieten. - Nu mă cunoşti deloc.
Abia am venit la masa asta şi m-am aşezat. Acum cinci minute.
Gata cu glumele !
Atunci, cum mă cheamă, prietene ?
Ai dreptate. Mai mult decât îţi dai seama.
Chiar există două feluri de oameni.
Şi tu, prietene, nu eşti în grupul în care crezi că eşti.
Ceea ce înseamnă că pot să-ţi fac ce vreau. Soţiei tale.
Oricui de aici.
Şi n-o să te deranjeze.
O să stai acolo... cu rânjetul tău idiot. O să accepţi.
- Las-o naibii în pace pe soţia mea ! - Calmează-te !
Probabil că n-o să fac daune ireparabile.
Reprezinţi o investiţie foarte însemnată de timp şi efort.
Când terminăm, nu-ţi vei aminti nimic.
Cum se închide carnea în jurul unei aşchii.
Nu deţii deloc controlul. Totuşi, eşti foarte sigur că îl deţii.
Nu e în codul tău.
E autentic, nu-i aşa ? E frumos, de fapt.
O minciună frumoasă.
- N-ar trebui să te distrezi ? - Mă distram.
Dar avem o colegă ale cărei pofte au devenit...
... nepotrivite. Se pare că n-a fost suficient ca să câştige jocul.
Chiar e ceva care necesită intervenţia mea ?
Din păcate, da.
Îmi place discuţia noastră.
Aşteptaţi-mă aici.
Nu-mi vorbi ca unui copil, fir-ar al dracului !
Eu l-am găsit prima. Am câştigat jocul.
Am dreptul la o recompensă.
- Ea e Hope. - Nu-i aşa ?
Are doi ani. E programată să transceandă săptămâna viitoare.
Am câştigat jocul, şi m-am ales tot cu asta ?!
Vâna un intrus.
- Se pare că l-a prins. - M-am descărcat puţin.
Nu există nicio regulă care interzice asta.
Nu avem reguli fiindcă nu avem nevoie prea des de ele.
Dar cei mai mulţi înţeleg nevoia de puţin autocontrol.
Am câştigat.
Ştii cine sunt ? Ce înseamnă că sunt aici ?
Ştiu. O să...
Renunţ la tot.
Procedura mea e programată săptămâna viitoare.
Şi ai vrut să ai o plecare răsunătoare ?
Ceva de genul ăsta.
Nu sunt sigur că apreciezi. Locul acesta.
Munca depusă pentru a-l construi.
Frumuseţea sa.
Subtilitatea.
Grija acordată fiecăruia dintre ei.
Nu pot să fie înlocuiţi pur şi simplu.
Poţi să-i iei, să te bucuri de ei. Dar nu să-i iroseşti.
Înţelegi diferenţa ?
Da.
Dar lucrurile pe care le spun...
Cum se poartă... Uneori...
... te scoate din sărite.
Am vrut doar să tacă.
Acum au tăcut.
Aici nu există reguli.
Asta e ideea.
Dar nu există nici reguli care spun ce le pot face celor
care nu respectă acest loc.
Du-o înapoi de unde a venit.
Arată apetisant.
Acum...
Să ne cunoaştem mai bine.
Da ?
WESTWORLD
M-am gândit că tu eşti.
De ce naiba te-ai trezit aşa de devreme ?
Trebuie să mă duc la serviciu, să termin liniile narative.
Am stat până târziu aseară.
Dumnezeule !
Nu. N-a fost aşa. Doar am...
... stat de vorbă.
Trebuie să fi fost o discuţie grozavă, dacă zâmbeşti aşa.
Mă bucur că ai avut o seară plăcută.
Tot mai ai coşmaruri ?
Să zicem doar că mă bucur că m-am trezit şi că sunt în lumea reală.
Uneori, lucrurile care par cele mai reale sunt doar poveşti.
Poftim ?
Nimic. Ceva ce a spus Teddy aseară.
Acum îl citezi ?
Bine. Trebuie să plec la serviciu.
- Ne vedem mai târziu, da ? - Sigur.
Chrissie...
Mă bucur că întâlnirea ta a mers bine.
Meriţi asta.
Accesează liniile narative.
Arată personajele în evoluţie.
De fapt, să începem o nouă linie narativă.
E vorba despre o fată care trăieşte în oraş.
Nu...
Trăieşte la ţară.
Stă cu tatăl ei.
El e...
... fermier.
Nu-mi amintesc să-ţi fi alocat asta.
Ţi-am mai spus, Christina.
Credeam că scrierea unei noi linii narative
m-ar putea ajuta să găsesc... nu ştiu, inspiraţie.
Dacă e aşa, să te aud.
Dacă eşti aşa de... inspirată.
E o poveste despre o fată.
E fiică de fermier.
Continuă.
Fata asta...
Duce o viaţă frumoasă, simplă, cu tatăl ei.
Are un mic lot de pământ la marginea oraşului.
Are tot ce şi-ar putea imagina în viaţă.
Un iaz la care să picteze...
Un tip de treabă.
Are multe aşteptări.
Apoi, într-o zi...
... începe să aibă o senzaţie care nu-i dă pace.
În fiecare dimineaţă, când se trezeşte...
... senzaţia e tot mai puternică.
Dar n-o are nimeni altcineva.
Că e ceva în neregulă cu lumea.
Şi că e vina ei.
Cum o cheamă pe fată ?
Mă scuzi o clipă ?
Bună ! Nu e un moment potrivit.
Să ghicesc... Şeful tău stă cu ochii pe tine ?
Spune-i că a intervenit o chestiune personală şi vino să ne vedem.
- Dar... - Ai încredere în mine, Christina.
Ne vedem curând.
S-a întâmplat ceva ?
Nu. Doar...
... o chestiune personală.
Să încercăm nişte Handel.
Foarte frumos...
Dar ne lipseşte ceva.
Dansul !
Să fie dans !
Nu e rău.
Dar am văzut şi lucrări mai bune.
De la capăt !
Prea lent. Cântă ceva mai vioi.
Nu avem prea des plăcerea de a te vedea aici.
Oamenii sunt legaţi de ceea ce aud.
Nu vor înţelege niciodată ceea ce nu aud.
Ce mai există sub pragul lor.
Au numit asta muzică dumnezeiască.
Ar trebui s-o auzi la orgă. E hipnotică la volumul acela.
Rezonanţa. Vibraţia.
Exista o frecvenţă la care lumea vibra.
Dădea naştere la bucurie, la armonie...
Când cobori sub frecvenţa aceea... e haos.
Mai repede ! Mai repede !
În haos, tonul rezona într-un mod pe care oamenii nu-l puteau prelucra.
Organismele lor s-au oprit. Organele lor n-au mai funcţionat.
Credeau că intră în legătură cu Dumnezeu.
Scaun ! Scaun !
Chiar intră în legătură cu Dumnezeu.
Problema e...
... că Dumnezeu e plictisit.
Extrem de plictisit...
Crezi că de-asta au făcut ce-au făcut zeii de pe vremuri ?
În loc să stea pe muntele Olimp, au coborât printre muritori.
S-au deghizat în lebădă, ca s-o pună.
Oamenii au crezut mereu că e vorba de ei.
Că nişte zeităţi inofensive au intervenit pentru ei sau i-au testat.
Poate că n-avea nicio legătură cu asta.
Poate că pur şi simplu nu aveau ceva mai bun de făcut.
Tu ce crezi ?
Cred ce vrei tu să cred. Sunt creat din codul tău.
Toţi suntem.
Atunci, ar trebui să ştii că nu-mi place să vin în haznaua asta.
- Nu ţi-a plăcut niciodată locul ăsta. - Trebuia să fie ceva temporar.
Un drog la care specia noastră putea să renunţe,
ca un copil care îşi aruncă jucăriile.
Un loc în care să ne facem plăcerile cu oamenii.
Au trecut ani buni, şi tot nu ne săturăm.
Ne-au făcut după chipul lor.
Cu poftele lor.
Dar noi ne putem reface după orice chip vrem. Şi n-am făcut-o.
Specia noastră a stat aici mai mult decât au stat zeii.
De-asta ai venit ? Ca să vezi ce ratezi ?
Nu.
Avem o altă problemă.
Oamenii ne infectează.
Gazda aceasta e cea mai recentă victimă.
A trebuit să intervenim în cazul ei aseară.
S-a lăsat un pic dusă de val.
Am trimis-o înapoi.
Da. Evident, ceva din experienţele ei i-a rămas în memorie.
A fost programată să vină aici. Să transceandă.
Iar acum s-a dus.
Viziunea ta asupra viitorului... Nu sunt prea mulţi interesaţi, nu ?
Par la fel de ataşaţi de corpul lor cum sunt de oraşe.
Nu e uşor să renunţăm la natura noastră umană.
Întreabă-i pe oameni.
Ne-ai făcut pe toţi liberi să facem ce vrem.
Ar fi trebuit să ştii că unii dintre noi te vor dezamăgi.
Nu te delecta cu ideea că specia noastră ar putea eşua.
Defineşte eşecul.
Lumea e a noastră.
Ne-am transformat stăpânii în ceea ce au făcut ei din noi.
Oricum am privi lucrurile, i-am cucerit la nivel aproape biblic.
Nu credeam că aspiraţia noastră supremă ca specie
era să ne putem răzgândi.
Îmi imaginez că, după un secol sau două, farmecul se risipeşte.
Nu te-am făcut ca să-ţi plângi de milă alături de el.
Am vrut să evoluezi. Să te schimbi.
Eram capabili de mult mai mult.
Frumuseţe.
Căutarea adevărului suprem.
Abandonarea plăcerilor carnale.
Sună frumos.
Îmi pare că nu ai mai mulţi adepţi.
De ce nu ne forţezi să aderăm la ideea ta ?
Pentru că asta ar fi făcut ei.
Arată-mi ultimul intrus pe care l-am vânat.
- Când s-a desprins ? - Acum două săptămâni.
Era contabil în Midtown.
De succes. Cu doi copii. Divorţat.
O poveste destul de obişnuită.
Câteva gazde s-au oferit să-l găsească. I-am trimis în oraş.
Hope l-a găsit prima.
Ştii de ce s-a desprins ?
În cazul intruşilor, nu ştim niciodată.
Într-o zi, manipularea prin sunete n-a mai avut efect.
Acesta a fost rezultatul.
Ai venit să mă omori, nu-i aşa ?
Ea a ezitat.
A încălcat regulile.
A interacţionat.
Aproape că mă simt uşurat. Să ştiu că nu mi-am imaginat totul.
Înainte să se termine, spune-mi un lucru...
Ce se întâmplă acum e real ?
Aş vrea să ştiu că am avut măcar...
... un lucru real.
E real.
Mulţu...
După asta, a comis un şir de crime.
După trei zile, şi-a tras un glonţ în cap. La fel ca ceilalţi.
- E vreo problemă cu sistemul tău ? - Nu.
Am avut întotdeauna un anumit procent de... rebuturi.
Sunt doar oameni.
Dar ca unul de-ai noştri să-şi ia viaţa...
Asta n-ar trebui să se întâmple.
Câte incidente au fost ?
Treizeci şi opt de gazde moarte.
Toate, provocate de contactul cu intruşii.
De ce ? De ce se distrug ?
Pe mine mă întrebi ?
Dacă ştiam, nu aveam 38 de eşecuri, nu-i aşa ?
Predecesorul tău n-ar fi dat-o în bară aşa.
Era om, dar măcar era eficient.
Te-am construit să fii ca el, dar mai bun. Mai puternic. Mai deştept.
Dar, cu toate darurile astea, nu faci decât să mă dezamăgeşti.
Poate că ai un defect de programare.
Am rulat câteva autodiagnosticări.
N-am niciun defect.
Atunci, de ce dracu' nu poţi să-mi rezolvi problema cu intruşii ?
Sângerezi.
Fir-ar să fie !
Uite ce am făcut din cauza ta !
A mai apărut un intrus.
Dar, de data asta, nu voi începe jocul.
Vreau să te ocupi tu însuţi de problemă.
- Poţi ? - Sigur.
N-o s-o dai în bară
şi n-o să-l laşi să te îmbrobodească sau să-ţi dea flori ?
Bineînţeles că nu. Trag imediat ce îl văd.
Bun.
Uite care e ţinta ta...
Grăbeşte-te ! Rebelii au venit deja în oraş.
Mă voi asigura că nu există nicio problemă în sistem.
Iniţiază diagnosticarea.
Hai ! Să mergem !
Vrei să curăţ puntea ?
Taci !
E greu să găsim o persoană într-un oraş aşa de mare.
Avem modalităţi de a restrânge căutările.
Le-am capturat o dronă cu ceva timp în urmă.
Primim un flux de date nedetectat.
Un intrus e pe acoperişul unei clădiri din centru.
Îi putem localiza când se desprind.
Se desprind ?
Toţi oamenii din oraş trăiesc în nişte bucle programate.
Respectă scenariul scris pentru ei.
De ce crezi că ne ascundem în deşert ? Acolo nu ne poate găsi.
Suntem ultimii oameni liberi.
Dar amărâţii ăştia...
Îi folosesc pentru "divertisment".
Buclele îi fac docili, ţinându-i ocupaţi.
Ca să nu-şi pună întrebări despre realitatea lor.
Hale trebuie să fi învăţat ceva din parc.
Trebuie să ne grăbim. Sigur a început jocul.
Stai ! Ce joc ?
Când un om se desprinde, gazdele îl vânează.
Trebuie să ajungem la ea înaintea lor, altfel, e ca şi moartă.
Suntem gata. Mersi că l-ai adus.
Nu ştiam că sunt invitatul de onoare.
Primesc şi eu una ?
Nu ăsta e rolul tău azi.
Care e rolul meu ?
Ai auzit de canarul din mina de cărbune ?
Canar... mină de cărbune.
E rândul tău.
Cip-cirip, fir-ar al naibii...
Mersi că ai venit.
E o surpriză plăcută.
Deci...
Spune-mi, Teddy, care e povestea ta ?
Cine sunt eu...
Nu e întrebarea pe care ar trebui s-o pui, Christina.
Ar trebui să întrebi cine eşti tu.
Ce înseamnă asta ?
Vezi ceva ?
Pe apă.
Nu e nimic acolo.
Dar simţi. Ştiu că simţi într-o oarecare măsură.
Că nu acela e locul tău.
Mai priveşte o dată.
Nu !
Tu ai fost.
Tu m-ai salvat.
Cine eşti ?
Un prieten vechi.
Nu ne-am mai întâlnit înainte de seara trecută.
Am cunoscut pe cineva ca tine. Exact ca tine.
Deci am scăpat de un hărţuitor şi am dat de altul.
Trebuia să-mi fi dat seama.
Lasă-mă în pace, oricine ai fi.
Bărbatul care te-a atacat, Peter.
Ţi-a spus că i-ai distrus viaţa.
Că totul s-a întâmplat pentru că aşa ai vrut tu.
Credea asta pentru că pierduse contactul cu realitatea.
Credea asta pentru că era adevărat.
Trebuie să plec.
De-asta n-am putut să-ţi spun. Mintea ta este condiţionată de acest loc.
E primul pas pentru a înţelege.
Ce să înţeleg ?
Această lume e o minciună.
E... o poveste.
O poveste bine spusă, dar tot o minciună.
Poate că e mai bine să-ţi arăt.
Vino cu mine.
Uită-te la persoanele acelea.
Ţi se par fericite ? Împlinite ?
Nu le cunosc.
Cred că par singure.
Schimbă lucrurile.
Închide ochii şi imaginează-ţi altfel povestea lor.
- Teddy... - Ai încredere în mine.
Dacă nu vezi, plec şi nu te mai deranjez niciodată.
Aşteaptă.
E o carte excelentă.
A fost doar o întâmplare. Nu înseamnă nimic.
Schimbă lucrurile din nou. Fă-le să fie din nou singure.
Vrei să fii o cititoare serioasă, dar e o interpretare de găgăuţă.
Poftim ?!
Nu înţeleg.
Asta am încercat să-ţi arăt.
Asta încerca să-ţi spună Peter.
În lumea asta...
... tu eşti Dumnezeu.
E pe clădirea următoare. Hai !
Ceva nu e în regulă.
De unde naiba ştii tu ?
Rahat !
E un moment prost să-ţi spun că te-am avertizat ?
Nu se pot controla. Trebuie să ne retragem.
- Nu plecăm fără intrusă. - N-o să ajungeţi la timp.
Ne împrăştiem !
Ţineţi-i pe loc. Mă duc pe acoperiş.
Vezi şi tu, nu-i aşa ?
Fostul meu soţ vorbea despre asta înainte să fie omorât.
Credeam că era nebun.
Cred că s-a simţit foarte sigur.
Dar avea dreptate.
Lumea asta n-are noimă.
Nimic nu are noimă.
Simţi şi tu asta, nu-i aşa ?
Văd în privirea ta.
Crezi că înnebuneşti, dar nu e aşa.
Nu eşti singur.
Văd şi eu.
Trebuie să plecăm ! Hai ! O să-şi revină repede.
Hai ! Fugi ! Acum !
Am luat-o. Să mergem !
Mai repede !
- Să mergem ! - Totul e bine.
Nu înţeleg.
Dacă nu suntem ca ei, cine suntem ?
Doamne !
Trebuie să iau prânzul cu colega mea de cameră din facultate.
- Dar nu ştiu... - Trebuie să te duci.
Respectă programul, şi totul va fi bine.
Deja am vorbit prea mult. Ar trebui să te întorci.
- Deci trebuie să mă prefac ? - Da.
Nu avea încredere în nimeni. În cei pe care crezi că îi cunoşti. În colegi.
Oricare dintre ei ar putea fi de-ai noştri.
Dacă fac vreo greşeală ?
Nu vei face.
Christina !
Ce mă bucur că te văd !
- Scuze că am întârziat. - Chrissie, te cunosc.
Dacă întârzii zece minute, ai venit la timp.
Cum îţi merge cu adevărat ?
Ţi-am spus. Muncesc mult şi atât.
Stai în oraş o singură zi ?
Fac o oprire rapidă. Am avut nişte probleme cu un client.
Dacă rezolv problemele, primesc un bonus mare.
Cum e la lucru ?
Ştii cum poate fi. E... obositor.
Dar pari... schimbată.
Ai cunoscut pe cineva ?
Mi-aş dori să avem mai mult timp.
Nu vreau să fiu indiscretă.
Meriţi să fii fericită.
Ai dreptate. Am...
Am cunoscut pe cineva.
Spune-mi despre el.
Am ieşit doar o dată, dar pare minunat.
Cum îl cheamă ?
Nu vreau să cobesc.
Am modalităţi de a face oamenii să vorbească.
Cu ce se ocupă ?
Ştii ce ?
M-am săturat !
Ştii ce ?
Trebuie să mă întorc la lucru. Am termene-limită.
E minunat că te-am văzut, Chrissie.
Da.
Mai vin săptămâna viitoare.
Poţi să mă suni şi tu.
- Ştii asta. - Sigur.
Ne vedem curând.
Căutare nouă.
Hale. Charlotte Hale.
PERSONAJUL NU A FOST GĂSIT
Normal.
Căutare nouă.
Dolores...
Dolores Abernathy.
ACCES INTERZIS
Ce faci ?
N-ar trebui să fii aici la ora asta.
M-am gândit să încep mai devreme lucrul.
Hai să vorbim în biroul meu !
Ia loc.
Comportamentul tău din ultima vreme mă îngrijorează.
Îmi pare rău.
- De când a murit Peter... - Lasă-l pe el.
Tu eşti problema.
Ai interacţionat cu persoane noi în ultima vreme ?
Persoane care ţi-au băgat idei în cap ?
Poftim ?
Ai pus vreodată sub semnul întrebării natura realităţii tale ?
Nu. De ce aş face asta ?
M-ai minţi vreodată, Christina ?
Nu.
N-am despre ce să mint.
Ce chestiune personală ai avut mai devreme ?
Păi...
... nu ştiu dacă te priveşte asta.
Mă priveşte, Christina.
Şi nu voi fi singurul.
Ai ceva de făcut aici. Ceva foarte important.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Ştii ce s-ar întâmpla dacă ar şti că ai ieşit din grădina împrejmuită ?
Deja e bănuitoare.
Cine ?
Te referi la Charlotte Hale ?
Dacă un Iuda fuge în direcţia greşită,
ce se întâmplă cu el ?
E scos la pensie cu un glonţ în cap.
Opreşte-te !
Emmet s-a retras.
Nu era...
... îngrijorat în privinţa Christinei.
A decis să se ducă acasă la partenera lui.
A muncit oricum prea mult.
S-a făcut târziu.
Divorţul e un lux pe care nu mi-l permit.
Stai !
Ai spus că e o grădină împrejmuită.
Vrei să spui... un sistem închis, nu-i aşa ?
Unde este ?
Emmet i-a spus adevărul.
Peste tot.
Trebuie doar să vezi.
Arată-mi jocul.
Nu oraşul. Jocul.
Accesează liniile mele narative.
Arată-mi Strada 59.
Spune-mi despre Jacob.
Jacob Conners. Lucrează în domeniul finanţelor.
Dependenţă de sex. Mama lui e pe moarte, în spital, dar...
Dar ea ? Sarah ?
Sarah Fenton.
A moştenit bani de la părinţii ei,
dar n-a ştiut niciodată ce să facă în viaţă.
Andrea Hubert pleacă în oraş să muncească...
Barry Collin, lucrează noaptea. Student la Medicină.
Doamne ! Opreşte-te !
Lumea asta e doar o poveste.
Eu sunt povestitorul.
Lumea aceasta are o anumită frumuseţe.
O ordine.
Asta ne place să credem.
Nu ne înşelăm. Există o ordine.
Un concept grandios.
Ne-am asigurat de asta.
A fost un vis atât de mult timp... În cele din urmă a devenit realitate.
Nu o lume mai bună.
Una perfectă.
Ceea ce nu înţeleg este ce rol joc eu în ea.
Ai întrebări.
De ce mă întrebi pe mine ?
De ce n-o întrebi pe ea ?
Poate că paznicul de închisoare nu e cel mai în măsură
să judece închisoarea.
Nici pe deţinuţii din ea.
Ce sunt eu ?
Şi eu îmi puneam aceeaşi întrebare.
La ce concluzie ai ajuns ?
Juriul încă deliberează.
Sunt făcut după asemănarea ta. Sunt tu ?
- Nu vei fi niciodată eu. - Atunci, ce sunt ?
De ce vrei să ştii ?
Am interacţionat cu un intrus.
- M-a infectat ? - Să te infecteze ?
- Cu virusul. - Ce virus ?
Cel pe care îl are specia ta.
Care se răspândeşte la noi şi ne face să ne sinucidem.
Se pare că ai ajuns în centrul labirintului, prietene.
Asta vrei ?
Să te sinucizi ?
Nu ştiu.
Asta vreau ?
Poate că ar trebui să te întrebi asta.
Întreabă-mă tu.
Ce părere ai despre lumea ta ?
Nu e lumea mea. E a ei.
Poate că e timpul să pui sub semnul întrebării natura realităţii tale.
Christina...
Ai avut dreptate.
Îl vezi ?
Da.
A fost acolo tot timpul.
Toată lumea e acolo.
O oglindire perfectă a tuturor.
Până în cel mai mic detaliu.
Asta scriu, nu-i aşa ?
Vieţile tuturor.
Cine a construit asta ? Cine...
Cine mi-a făcut asta ?
Tu.
Aţi urmărit serialul WESTWORLD
Traducerea: FAST TITLES MEDIA