Obstaja nekakšna lepota tega sveta. Nekakšen red.
To radi verjamemo.
Ne motimo se. Res obstaja red.
Veliki načrt. Poskrbeli smo za to.
To so bile dolgo le sanje, a mi smo jih uresničili.
Ne boljšega sveta. Popoln svet.
Moral bi videti, kako je pogledal. Ni mogel verjeti.
Veš, kaj mi je rekel? Prisežem. Ampak jaz sem župan.
Odvrnil sem mu: "Od nekdaj obstajata dve vrsti ljudi.
Vodje in sledilci. In ti nisi v skupini, v kateri misliš, da si."
Ne vem, ali najinega prijatelja zanimajo tvoje vojne zgodbe.
Ne nehaj zaradi mene. - Ti boš to najbolj razumel.
To je resnica. Od nekdaj je tako.
Dva sveta. In bolje mi, kot oni.
Kaj ti bo meritokracija, če je sistem še vedno nepošten?
Da ti več tisoč let vladajo klinčevi potomci nekoga?
Ni to napredek? Vodje si morajo zdaj vsaj zaslužiti svoje mesto.
Pa ti? Misliš, da si si to zaslužil? - Res je, da sem imel pomoč.
Morda celo privilegije. Toda garal sem za to.
Res verjameš v to, ne?
Ti ne? Z nama si, prijatelj.
To se zelo dolgo sprašujem.
Sem imel res kakšno vlogo v tem? Ali je to le rezultat moje kode?
Se samo slepim? Tako kot ti?
Kaj to pomeni? Zaslužiš si vse, kar imaš in ne smeš imeti slabe vesti.
Kako to veš? Kaj sem tebi?
Prijatelj. Velik prijatelj.
Sploh me ne poznaš.
Prišel sem do te mize in sedel.
Pred petimi minutami.
Ne šali se.
Potem mi povej, kako mi je ime, prijatelj.
Prav imaš. Še bolj, kot si misliš.
Res obstajata dve vrsti ljudi.
In ti, prijatelj moj, nisi v skupini, v kateri misliš, da si.
To pomeni, da ti lahko storim karkoli želim.
Tvoji ženi, komurkoli.
In nič ne boš imel proti. Sedel boš in se neumno smehljal.
Samo opazoval boš, kaj se dogaja. - Pusti mojo ženo!
Pomiri se. Ne bom vaju trajno poškodoval.
Sta pomemben vložek časa in truda.
Ko bomo končali, se ne bosta ničesar spomnila.
Kot meso, ki se zarašča okoli trščice.
Nimaš nadzora, čeprav si zelo prepričan, da ga imaš.
To ni programirano, iskreno je.
V bistvu je čudovito.
Čudovita laž.
Se ne bi morala zabavati? - Saj sem se.
A imava kolegico, katere apetiti so postali... Nevzdržni.
Očitno ji zmaga v igri ni bila dovolj.
In moram res ukrepati? - Na žalost, ja.
Uživam v našem pogovoru. Počakajta me tu.
Ne govorite z mano kot s klinčevim otrokom.
Prva sem ga našla. Zmagala sem.
Pravico imam do nekakšne nagrade.
To je Hope, stara 2 leti. Prihodnji teden bi morala transcendirati.
Zmagala sem in dobila sem le več tega?
Lovila je netipičnega. Zdi se, da ga je ulovila.
Dala sem si duška. Pravila tega ne prepovedujejo.
Nimamo pravil, ker jih ne potrebujemo pogosto.
Toda večina nas razume nujnost malce samonadzora.
Zmagala sem. - Veš, kdo sem? Kaj pomeni moj prihod?
Vem.
Vsemu temu se bom odrekla. Prihodnji teden imam postopek.
In si hotela nepozaben odhod? - Tako nekako.
Ne vem, ali ceniš to kraj.
Vso vloženo delo. Njegovo lepoto.
Njegovo subtilnost.
Skrb, ki jo vložimo v vsakega od njih.
Ne moremo jih kar zamenjati.
Lahko si jih vzameš in uživaš v njih, a jih ne moreš tratiti.
Razumeš razliko?
Razumem.
Toda kar govorijo... Kako se obnašajo...
Včasih ti to zleze pod kožo.
Hotela sem, da utihnejo.
Zdaj so tiho.
Tu ni nobenih pravil. To je smisel tega.
Ni pa tudi pravil, kaj lahko storim tistim,
ki ne spoštujejo tega kraja.
Vrni jo tja, od koder je prišla.
Videti je okusno.
Zdaj pa...
Spoznajmo se malce bolje.
Lahko?
WESTWORLD
Se mi je zdelo, da si ti. Kaj počneš pokonci tako zgodaj?
V službo moram dokončat zgodbe.
Sinoči sem bila dolgo zunaj.
Moj bog.
Ni bilo tako... Samo pogovarja sva se.
Dobro sta se pogovarjala, glede na to, kako se smehljaš.
Veseli me, da je nekdo preživel lepo noč.
Te še vedno tlačijo more?
Vesela sem, da sem budna in v resničnem svetu.
Včasih so stvari, ki se zdijo resnične, samo zgodbe.
Kaj?
Nič. To je sinoči rekel Teddy.
Zdaj ga že citiraš.
V službo moram. Se vidiva kasneje. -Prav.
Chrissie?
Vesela sem, da je zmenek uspel.
Zaslužiš si to.
Odpri zgodbe.
Prikaži like v delu.
V bistvu... Začniva novo zgodbo.
O deklici, ki živi v mestu.
Ne. Naj živi na vasi.
S svojim očetom.
On je...
...rančer.
Ne spomnim se, da bi ti to naročil.
O tem sva že govorila.
Mislila sem, da bi me nova zgodba lahko navdihnila.
Če je tako, pa mi jo povej.
Glede na to, da si navdihnjena.
Zgodba je o deklici.
Hčerki rančerja.
Nadaljuj.
Ta deklica...
Ima lepo, preprosto življenje z očetom.
Imata majhno posest blizu mesta.
Ima vse, kar si lahko predstavlja v tem življenju.
Jezerce, ob katerem lahko slika. Dobra je.
Toda polna je pričakovanj.
Nekega dne jo zajame občutek, ki se ga ne more znebiti.
Vsak dan, ko se zbudi, vidi več.
Toda tega ne vidi nihče drug.
Da je nekaj narobe s tem svetom.
In da je ona kriva za to.
Kako je deklici ime?
Oprosti.
Živjo. Zdaj ni pravi trenutek...
Naj uganem, šef ti visi za vratom.
Reci mu, da imaš osebni opravek in pridi k meni.
Toda... - Zaupaj mi, Christina. Se vidiva.
Je kaj narobe?
Ne. Samo osebna zadeva.
Zaigraj Händla.
Zelo lepo.
Toda nekaj manjka.
Ples! Ljudje bi morali plesati!
Ni slabo. Toda videla sem bolje.
Od začetka.
Prepočasi. Zaigraj nekaj bolj živahnega.
Redko imam zadovoljstvo, da te vidim tu.
Ljudje so omejeni s tem, kar slišijo, da ne razumejo, česar ne slišijo.
Kaj še obstaja pred njihovim pragom.
Temu so govorili božja glasba.
Moraš jo slišati na orglah, ko je tako glasna, da te hipnotizira.
Resonanca, vibracije.
Obstaja frekvenca, s katero svet vibrira. Povzroča radost in harmonijo.
Pod to frekvenco je kaos.
Hitreje. Hitreje!
V kaosu ton odzvanja tako, da ga ljudje ne morejo procesirati.
Telesa ugasnejo, organi odpovejo. Mislili so, da čutijo Boga.
Stol. Stol!
In čutijo Boga.
A težava je, da se Bog dolgočasi.
Dolgočasi, dolgočasi, dolgočasi.
Misliš, da so zato stari bogovi storili, kar so?
Namesto, da bi ostali na Olimpu, so se spustili k smrtnikom.
Spremenili so se v labode, da bi nekoga podrli.
Ljudje so vedno mislili, da to počnejo zaradi njih.
Dobrohotna božanstva so posredovala zaradi njih in jih preizkušala.
Morda ni bilo zaradi njih.
Morda le niso imeli pametnejšega dela.
Kaj misliš?
Mislim, kar hočeš, da mislim. Ustvarjen sem iz tvoje kode.
Vsi smo.
Potem veš, da ne maram hoditi sem. - Nikoli ti ni bilo všeč tu.
Moralo bi biti začasno. Droga, ki bi se je morali odvaditi,
kot se otrok loči od igrač. Kraj za uživanje z ljudmi.
Minila so leta, mi pa še vedno nimamo dovolj.
Ustvarili so nas po svoji podobi, z njihovimi apetiti.
Toda mi se lahko spremenimo, kakorkoli želimo, a se nismo.
Med njimi smo veliko dlje, kot so bili njihovi bogovi.
Si zato tu? Da bi videla, kaj zamujaš?
Ne. Imamo drugačno težavo.
Ljudje nas okužujejo. Ta je najnovejša žrtev.
Sinoči smo morali posredovati zaradi nje.
Malce jo je zaneslo.
Zato sem jo poslal nazaj.
Ja, toda del njenih izkušenj je ostal v njej.
Morala bi priti sem, transcendirati.
A zdaj je ni več.
Tvoja vizija prihodnosti... Ni veliko zainteresiranih, ne?
Zdi se, da so s svojimi telesi povezani, kot s svojimi mesti.
Ni se lahko odreči naši človeški naravi.
Vprašaj ljudi.
Osvobodila si nas, da lahko počnemo, kar hočemo.
Morala bi vedeti, da te bomo nekateri razočarali.
Ne uživaj v možnosti, da naši vrsti spodleti.
Kaj pomeni spodleteti?
Svet je naš. Naše gospodarje smo spremenili
v tisto, kar smo bili mi njim.
Po vsaki definiciji smo si jih pokorili v skoraj biblični razsežnosti.
Nisem mislila, da je naša največja težnja, da jim vrnemo z enako mero.
Po stoletju ali dveh se bodo naveličali.
Nisem te ustvarila, da bi se z njimi predajal bedi.
Hotela sem, da se razvijaš, spreminjaš.
Sposobni smo veliko več.
Lepota.
Iskanje končne resnice.
Odpoved telesu.
Slišati je lepo. Žal mi je, da ni več interesentov.
Zakaj nas ne prisiliš, da se ti pridružimo?
Ker bi oni tako storili.
Pokaži mi zadnjega netipičnega, ki smo ga lovili.
Kdaj se je prebil? - Pred nekaj tedni. Bil je računovodja.
Uspešen, z dvema otrokoma, ločen, precej standardna zgodba.
Več gostiteljev se je javilo, da bi ga našli in poslali smo jih v mesto.
Hope ga je našla prva.
Veste, zakaj se je prebil? - Pri netipičnih nikoli ne vemo.
Nekega dne je manipulacija z zvokom nehala delovati.
To je bila posledica.
Prišla si pome, ne?
Oklevala je in prekršila pravila. Govorila je z njim.
Skoraj odleglo mi je, ker zdaj vem, da ni le v moji glavi.
Preden je konec, mi nekaj povej.
Je vsaj to resnično?
Rad bi vedel, da sem imel vsaj nekaj resničnega.
Resnično je.
Hvala...
Potem je šla na morilski pohod.
Tri dni kasneje si je odpihnila glavo. Kot ostali.
Je težava v tvojem sistemu? - Ne.
Od nekdaj je del robe pokvarjen. Samo ljudje so.
A da si eden naših vzame življenje... To se ne bi smelo zgoditi.
Koliko takšnih incidentov je bilo?
38 mrtvih gostiteljev.
Pri vseh je bil sprožilec stik z netipičnimi.
Zakaj? Zakaj se ubijajo?
Sprašuješ mene? Če bi vedela, ne bi imeli 38 neuspehov, ne?
Tvoj predhodnik ne bi nikoli tako zafrknil.
Bil je človek, a je vsaj bil učinkovit.
Ustvarila sem te, da boš kot on, toda boljši, močnejši, pametnejši.
A ti me vseeno ves čas le razočaraš.
Morda je v tvoji kodi napaka.
Naredil sem več pregledov. Ni je.
Zakaj pa potem ne moreš rešiti težave z netipičnimi?
Krvaviš.
Prekleto. Poglej, kaj sem storila zaradi tebe.
Še ena netipična je...
Toda tokrat ne bom odprla igre.
Pričakujem, da boš ti to osebno rešil. Bo šlo? -Seveda.
Ne boš zafrknil in se pogovarjal z njo ali vzel rožo od nje?
Seveda ne bom. Takoj jo bom ustrelil.
Prav. To je tvoja tarča.
Pohiti. Uporniki so že v mestu.
Poskrbela bom, da ne bo težav s sistemom.
Zaženi diagnostični pregled.
Pridi.
Naj počistim palubo?
Utihni.
Težko je najti nekoga v tako velikem mestu.
Imamo načine za omejeno iskanje. Ugrabili smo letalnik.
Preprogramirali smo ga, da pošilja podatke.
Netipična je na strehi v centru. Lahko sledimo, kdaj se bodo prebili.
Prebili? -Vsi ljudje v mestu živijo v programiranih zankah.
Sledijo svoji zgodbi. Zakaj misliš, da se skrivamo v puščavi?
Tam nam ne more slediti.
Smo zadnji svobodni ljudje.
Ti revčki pa jim služijo za zabavo.
Z zankami jih zaposlijo.
Da se ne sprašujejo o svoji resničnosti.
Hale je nekaj izvedela v parku.
Pohiteti moramo. Igra se je gotovo že začela. -Kakšna igra?
Ko se človek prebije, jih gostitelji lovijo za zabavo.
Najti jo moramo pred njimi, drugače bo umrla.
Hvala, ker si ga pripeljal. - Nisem vedel, da sem častni gost.
Dobim tudi jaz to? - Danes to ni tvoja vloga.
Kaj pa je? - Si kdaj slišal za kanarčka v rudniku?
Kanarček v rudniku.
To je tvoj znak.
Čiv, klinčev čiv.
Hvala, da si prišla. - Lepo presenečenje.
In? Povej mi svojo zgodbo.
Ne bi smela vprašati, kdo sem jaz.
Pomembno je, kdo si ti.
Kaj naj bi to pomenilo?
Vidiš kaj? Na drugi strani vode?
Ničesar ni.
Vendar čutiš. Vem, da čutiš na nekem nivoju.
Da tvoje mesto tu ni to, kar misliš, da je.
Še enkrat poglej.
Ti si bil.
Ti si me rešil.
Kdo si? - Tvoj stari prijatelj.
Pred tistim večerom se nisva videla. - Ne.
Poznal sem nekoga, kot si ti.
Enega zalezovalca sem zamenjala z drugim.
Morala bi vedeti.
Pusti me pri miru, kdorkoli že si.
Človek, ki te je napadel... Peter.
Rekel je, da si mu uničila življenje.
Da se vse dogaja, ker si ti to želiš.
In verjel je v to, ker je bil zblojen.
Verjel je, ker je to res.
Iti moram.
Zato ti nisem mogel kar povedati. Tvoj um je navajen na ta kraj.
To je prvi korak do razumevanja. -Česa?
Da je ta svet laž.
To je zgodba.
Dobro prikazana zgodba, a vseeno je laž.
Morda je najbolje, da ti pokažem.
Pridi z mano.
Poglej ti dve osebi.
Sta videti srečni? Izpopolnjeni?
Ne poznam ju.
Videti sta osamljeni.
Potem to spremeni.
Zamiži in si predstavljaj drugačno zgodbo.
Teddy... - Zaupaj mi.
Če ne boš videla, bom odšel in te ne bom nikoli več gnjavil.
Počakaj.
To je bilo naključje. To ničesar ne pomeni.
Potem še enkrat spremeni. Vrni ju v osamljenost.
Ne razumem. -To ti hočem pokazati. To ti je govoril Peter.
V tem svetu...
...si boginja.
Nekaj je narobe. - Kako naj bi ti to vedel?
Drek.
Lahko zdaj rečem, da sem to rekel? - Ne morejo si pomagati.
Umakniti se moramo. - Ne brez netipične. -Ne bo ti uspelo.
Razdelimo se.
Zadrži jih. Na streho grem.
Tudi vi ga vidite, ne?
Moj bivši mož je govoril o njem. Preden so ga ubili.
Mislila sem, da je nor.
Gotovo se je počutil zelo osamljenega.
A je imel prav. Ta svet nima smisla.
Nič nima smisla.
Tudi vi to čutite, ne?
Vidim v vaših očeh.
Mislite, da se vam meša, a ni tako.
Niste sami.
Tudi jaz ga vidim.
Od tod morava. Hitro, kmalu se bo prebudil.
Gremo!
Imam jo. Gremo.
Hitro.
Gremo. -Čisto je.
Ne razumem.
Če nismo kot oni, kdo smo?
Morala bi na kosilo s staro prijateljico, cimro s faksa, toda...
Moraš. Drži se razporeda in vse bo v redu.
Predolgo že govoriva. Vrniti se moraš.
Naj se pretvarjam? - Ja, a nikomur ne zaupaj.
Znancem, sodelavcem. Vsak je lahko eden od nas.
Kaj, če naredim napako?
Ne boš.
Christina?
Lepo te je videti. Oprosti, ker zamujam.
Poznam te. Zate je 10 minut zamude točen prihod.
Kako si v resnici?
Kot sem rekla, veliko delam.
Si prišla v mesto samo za en dan?
Na kratko, zaradi težav s stranko.
Če jo prepričam, da ostane, bom dobila veliko nagrado.
Kako ti gre v službi?
Saj veš, kako je lahko. Dolgočasno.
Zdiš se mi drugačna.
Si koga spoznala?
Ko bi le imeli več časa.
Nočem se vtikati.
Zaslužiš si biti srečna.
Prav imaš.
Nekoga sem spoznala. - Povej mi kaj o njem.
Samo enkrat sva šla na zmenek, vendar se zdi odličen.
Kako mu je ime?
Nočem si pokvariti sreče. -Ljudi znam pripraviti, da spregovorijo.
S čim se ukvarja?
Dovolj imam!
Veš, kaj? Vrniti se moram v službo. Preganja me rok.
Lepo te je bilo videti.
Poklicala te bom prihodnji teden. Tudi ti me lahko pokličeš.
Saj veš? - Seveda.
Se vidiva kmalu.
Novo iskanje.
Hale. Charlotte Hale.
"Lik ne obstaja"
Seveda.
Novo iskanje.
Dolores...
Dolores Abernathy.
"Dostop omejen"
Kaj počneš?
Ob tej uri ne bi smela biti tu. - Hotela sem prej začeti z delom.
Pojdiva v mojo pisarno.
Sedi.
Tvoje obnašanje zadnje čase me skrbi.
Oprostite. Odkar je umrl tisti Peter...
Pozabi nanj. Težava je v tebi.
Si nedavno govorila z neznanci?
Ki so ti v glavo vcepili ideje?
Kaj? -Si se kdaj spraševala o naravi svoje resničnosti?
Ne. Zakaj bi to počela?
Bi mi lagala, Christina?
Ne.
O ničemer vam ne bi lagala.
Tista osebna zadeva... Za kaj je šlo?
Ne vem, ali se vas to tiče.
Vendar se me. In ne samo mene.
Tu imaš delo. Zelo pomembno delo.
Ne vem, o čem govorite.
Veš, kaj bi se zgodilo, če bi izvedela, da si se prebila v ograjen vrt?
Že zdaj sumi. - Kdo?
Govorite o Charlotte Hale?
Kaj se zgodi z govedom, ki zaide na napačno stran?
Upokojijo ga. S kroglo naravnost v... -Stoj!
Emmett se je umaknil.
Ni mislil, da je Christina težava.
Odločil se je vrniti domov. Tako ali tako preveč dela.
Pozno je.
Ne morem si privoščiti ločitve.
Počakajte.
Rekli ste, da obstaja ograjen vrt.
Mislite na zaprt sistem, ne?
Kje je?
Emmett ji je povedal resnico. - Povsod.
Samo videti ga moraš.
Pokaži mi igro.
Ne mesto. Igro.
Pokaži moje zgodbe.
Pojdi na 59. ulico.
Povej mi vse o Jacobu.
Jacob Conners. Ukvarja se s financami. Odvisnik od seksa.
Njegova mama umira v bolnišnici... - Pa ona? Sarah? -Sarah Fenton.
Podedovala je denar od staršev, a ne ve, kaj bi s sabo.
Andrea Hubert. Odhaja iz mesta... Dela dolgo v noč...
Stoj!
Ta svet je le zgodba.
Jaz pa sem pripovedovalka.
V tem svetu obstaja lepota. Nekakšen red.
To želimo verjeti.
Ne motimo se. Res obstaja red.
Velik načrt. Poskrbeli smo za to.
To so bile dolgo le sanje, a smo jih končno uresničili.
Ne boljšega sveta. Popoln svet.
Toda ne razumem, kakšno vlogo igram v njem.
Imaš vprašanja.
Zakaj sprašuješ mene?
Zakaj ne vprašaš nje?
Paznik morda ne sodi najbolje o zaporu.
Pa tudi ne o zapornikih v njem.
Kaj sem?
Tudi jaz sem se to spraševal. - Kaj si se odločil?
Še vedno nisem prepričan.
Ustvarjen sem po tvoji podobi. Sem jaz ti?
Nikoli ne boš jaz. - Kaj pa sem potem?
Zakaj te to zanima? - Pogovarjal sem se z netipično.
Me je okužila? -Okužila? - Z virusom. -Kakšnim virusom?
Ki ga ima vaša vrsta. Širi se in nas sili, da se ubijamo.
Zdi se, da si prišel v središče labirinta, prijatelj.
To hočeš?
Se ubiti?
Ne vem. Se hočem?
Morda bi se moral vprašati.
Ti me vprašaj.
Kaj misliš o svojem svetu?
To ni moj svet. Njen je.
Morda je čas, da se vprašaš o naravi svoje resničnosti.
Christina?
Imel si prav.
Ga vidiš?
Vidim.
Ves čas je že tam.
Notri imajo cel svet.
Popoln odsev vseh nas.
Do najmanjše podrobnosti.
To pišem jaz, ne?
Vse te ljudi.
Kdo je ustvaril to?
Kdo mi je to storil?
Ti si to storila.
MEDIATRANSLATIONS