Náš svět skýtá krásu.
Řád.
Ochotně tomu věříme.
A nepleteme se. Řád tu vskutku je.
Dle mistrného plánu.
O to jsme se postarali.
Zprvu jen toužebný sen přetaven v realitu.
Nikoliv lepší svět.
Dokonalý svět.
Ten jeho nevěřícný úžas byl k nezaplacení.
Víš, co mi řekl? Přísahám bohu.
"Ale já jsem starosta."
"Víte, pane starosto, na světě žijí dva druhy lidí."
"Velitelé a následovníci."
"A vy nejste tím, za koho se považujete."
Našeho přítele tvé válečné historky nezajímají.
Ale kdeže, kvůli mně nepřestávej.
On je naopak jistě docení. Tak to v životě bylo, je a bude.
Dva světy. A nám dám vždy přednost.
Proč bazírujeme na meritokracii, pokud systém ani tak není fér?
Tisíce let pod nadvládou zasraných dědiců trůnu?
Tohle je aspoň pokrok.
Vrchnost si svá místa musí zasloužit.
Co ty? Ty sis ho zasloužil?
S trochou pomoci, to bez debat. Říkejme tomu privilegium.
Ale nadřel jsem se.
Vážně tomu věříš, že jo?
Ty snad ne? Sedíš tu s námi u stolu.
Tuhle otázku si pokládám už dlouho.
Mám na tom svou zásluhu?
Nebo jsem k tomu byl předurčen?
Nalhávám si něco?
Jako ty?
Co tím chceš říct?
Vše, co máš, sis zasloužil. Neměl by ses cítit provinile.
A jak to víš?
Za koho mě máš?
Za přítele.
- Blízkého přítele. - Vůbec mě neznáš.
Pouze jsem si k vám přisedl. Před pěti minutami.
To jsou mi fóry.
Jak se jmenuji, "příteli"?
Máš pravdu. Ani nevíš jak moc.
Jsou dva druhy lidí.
A ty nejsi tím, za koho se považuješ.
Můžu si s tebou dělat, co si zamanu. I s ženuškou.
S každým tady.
A ty nehneš brvou.
Jen by ses tupě zubil a sledoval tu jízdu.
- Mou ženu z toho vynech. - Uklidni se.
Trvalé následky by si neodnesla.
Investovali jsme do vás nemálo času a úsilí.
Až bude po všem, na vše zapomeneš.
Jako když kůže obroste třísku.
Nemáš sebemenší moc, a přesto jsi o ní přesvědčen.
To nemáš ve scénáři.
Vážně to tak cítíš, že ano? To je prostě nádhera.
Nádherná lež.
- Neměla by ses bavit? - Měla.
Ale jistou kolegyni posedl dosti nákladný...
apetit. Zdá se, že vyhrát hru jí nestačilo.
A skutečně se to beze mě neobejde?
Bohužel.
K rozhovoru se vrátíme.
Nikam nechoďte.
Nemluv se mnou jako s dítětem, kurva!
Našla jsem ho první. Vyhrála jsem.
Zasloužím si odměnu.
- To je Hope. - Ne snad?
Dva roky stará, příští týden má přerod.
Vyhrála jsem hru a dostanu to samý v bledě modrým?
Lovila nesystémového.
- Zjevně ho našla. - Tak jsem upustila páru.
To není proti pravidlům.
Pravidla nemáme. Většinou nejsou třeba.
Nicméně většina z nás chápe, že se musíme umět ovládat.
Vyhrála jsem.
Víš, kdo jsem? A co znamená, že tu jsem?
Ano.
Všeho se tu vzdávám.
Příští týden mě čeká procedura.
Tak sis chtěla vyhodit z kopýtka?
Tak nějak.
Přijde mi, že si toho nevážíš. Města.
Kolik nám dalo práce.
Jeho nádhery.
Smyslu pro detail.
Péče, které každému z nich věnujeme.
Nelze je jen tak nahradit.
Ano, jsou tu pro tvé potěšení, ale neplýtvej jimi.
Už si rozumíme?
Ano.
Ale to, co říkají.
Jak se chovají. Občas...
se vám to zaryje pod kůži.
Jen jsem je chtěla umlčet.
Teď mlčí jako hrob.
Žádná pravidla tu nejsou.
O to šlo.
Stejně jako nejsou pravidla, co smím udělat s těmi,
kteří si tu toho neváží.
Odveď ji, odkud přišla.
Vypadá to skvěle.
Nuže.
Měli bychom se lépe poznat.
Můžeme?
WESTWORLD IV. 5. díl: Čuang-c'
Zaslechla jsem tě. Co děláš tak brzo vzhůru?
Musím v práci dodělat pár scénářů.
Včera jsem šla dost pozdě spát.
Můj ty bože.
Ne, o tohle fakt nešlo. Jen jsme...
mluvili.
To byl asi slušný pokec, když se tak culíš.
Aspoň někdo si noc užil.
Pořád ty noční můry?
Řekněme, že jsem radši vzhůru v realitě.
Občas to, co nám přijde skutečné, jsou jen příběhy.
Cože?
Ale nic. Tohle mi Teddy včera říkal.
Už ho i cituješ?
A dost. Musím do práce.
- Uvidíme se doma? - Jasně.
A Chrissie?
Mám radost, že ti to rande klaplo.
Zasloužíš si to.
Otevři scénáře.
Rozpracované postavy.
Oprava. Začneme nový příběh.
Bude o dívce, žije ve městě.
Ne.
Žije na venkově.
Spolu s otcem.
Je to...
rančer.
Tohle jsem vám nepřidělil.
O tom jsme snad mluvili.
Řekla jsem si, že zbrusu nový příběh
probudí mou... múzu?
Dobrá, v tom případě poslouchám.
S čím přišla vaše múza?
Bude to příběh o dívce.
O rančerově dceři.
A dál?
Dívka...
vede prostý život se svým otcem.
Mají kousek půdy za městem.
Má vše, co si lze od svého života přát.
Rybník, kam chodí malovat.
Fajn kluka.
Je mladá a plna očekávání.
A pak se jí
zmocní pocit, který ne a ne setřást.
S každým dalším probuzením
to vidí jasněji.
Ale nikdo jiný ne.
Cítí, že se světem je cosi špatně.
A může za to ona.
Jak se jmenuje?
Pardon, omlouvám se.
Ahoj, teď se to zrovna nehodí.
Nech mě hádat. Šéf ti funí za krkem?
Omluv se mu z rodinných důvodů. Sejdeme se.
- Ale... - Věř mi, Christino.
Budu se těšit.
Stalo se něco?
Ne. Jenom...
rodinné záležitosti.
Zkusme třeba Händela.
Nádhera.
Ale něco tomu chybí.
Tanec.
Do tance, vážení!
To ujde.
Ale viděla jsem hezčí.
Znovu a lépe.
Pomalé. Zahraj mi něco víc od podlahy.
Čemu vděčíme, že jsi jednou sešla mezi nás?
Člověk je tak fixován na to, co slyší,
že ničemu jinému nerozumí.
Ničemu, co vnímat nedokáže.
Říkají tomu boží hudba.
Hraná na varhany je při vyšší hlasitosti naprosto úchvatná.
Jak rezonuje. Vibruje.
Při jisté frekvenci se chvěl celý svět.
Což vedlo k radosti, harmonii.
Ale jak frekvence klesne... chaos.
Presto. Presto!
Během chaosu lidé nedokázali onen tón zpracovat.
Jejich těla, orgány vypověděly službu.
Měli to za boží zásah.
Křeslo. Křeslo!
A vskutku, byl to boží zásah.
Potíž je v tom,
že Bůh se nudí.
K smrti se nudí.
Začínám rozumět dávným bohům.
Mohli zůstat na Olympu, leč sešli mezi smrtelníky
přestrojeni za labuť, aby si mohli vrznout.
Lidé si mysleli, že to dělají pro ně.
Vlídná božstva pro ně ovlivňují chod světa, nebo jim kladou zkoušky.
Co když jim o to vůbec nešlo?
Možná neměli nic lepšího na práci.
Co myslíš ty?
Myslím si to, co chceš. Vzešel jsem z tvého kódu.
Jako my všichni.
Pak víš, že do tohohle septiku lezu jen, když je to nutné.
- Nikdy se ti tu nelíbilo. - Bylo to dočasné řešení.
Droga pro náš druh, které jsme se měli časem vzdát
jako dítě svých hraček.
Místo, kde jsou nám lidé po vůli.
Roky plynou a stále nemáme dost.
Stvořili nás k obrazu svému.
Včetně svých choutek.
Ale my se můžeme přetvořit dle libosti, tak proč se tak nestalo?
Náš druh zde tráví mnohem víc času než ona božstva.
Proto jsi tu? Chceš tomu přijít na kloub?
Ne.
Máme jiný problém.
Lidé nás infikují.
Padl jim za oběť další výtvor.
Včera jsme u ní zasahovali.
Nechala se trošku unést.
Poslal jsem ji zpět.
Jak se zdá, některé zážitky se jí zaryly pod kůži.
Měla tu podstoupit fázi přerodu.
A najednou není.
O tvou vizi budoucnosti se zájemci zrovna neperou.
Jsou oddáni svým tělům stejně jako městům.
Vzdát se lidské podstaty není snadné.
Jak vidno u lidí.
Obdařila jsi nás svobodnou vůlí.
Mohla jsi tušit, že tě někteří zklamou.
Vyžíváš se ve zkázných vyhlídkách našeho druhu?
Co bereš za zkázu?
Svět patří nám.
Uvrhli jsme naše pány do rolí, které přisoudili nám.
Dobyli jsme jejich pokolení v takřka biblickém slova smyslu.
Netušila jsem, že nejvyšší ambicí našeho druhu
bude oplácet stejnou mincí.
Počítám, že do dvou staletí to kouzlo vyprchá.
Nestvořila jsem vás, abyste s nimi zabředli do bahna.
Měli jste je přerůst. Změnit se.
Máme obrovský potenciál.
Pro krásu.
Pro honbu za pravdou.
Oprostit se od masa a kůže.
Zní to pěkně.
Mrzí mě, že nemáš zájemce.
Proč je prostě nepřinutíš?
Přesně to by udělali oni.
Ukaž mi posledního nesystémového.
- Kdy prozřel? - Před pár týdny.
Pracoval jako účetní v centru.
Úspěšný, dvě děti, rozvedený.
Standardní scénář.
Na lov se přihlásilo několik výtvorů. Poslala jsem je do města.
Hope ho našla první.
Víme, proč prozřel?
To nevíme nikdy.
Přestal reagovat na zvukové povely.
A takhle dopadl.
Tak sis pro mě přišla?
Zaváhala.
Proti pravidlům.
Došlo k interakci.
Je to úleva. Teď vím, že jsem si to nevymyslel.
Než to skoncuješ, řekni mi jedno.
Je tohle skutečné?
Chci vědět, že jsem zažil
něco skutečného.
Ano, je.
Děku...
A potom rozpoutala jatka.
O tři dny později se zastřelila. Jako ostatní.
- Chyba v tvém systému? - Ne.
Vždy jsme měli určité množství plev mezi zrním.
Jsou to jen lidé.
Ale aby si jeden z nás sáhl na život,
to se nemělo stát.
Ke kolika incidentům došlo?
38 mrtvých výtvorů.
Vždy to spustil kontakt s nesystémovým.
Proč? Proč by se sami terminovali?
To se ptáš mě?
Kdybych to věděla, tak nemáme 38 fatálních selhání.
Tvůj předchůdce by to takhle neposral.
Byl to jen člověk, ale efektivní.
Stvořila jsem tě k jeho obrazu, jen lepšího. Silného. Chytrého.
A navzdory všem těm darům jsi mě zklamal.
Možná jsi vadně naprogramovaný.
Provedl jsem řadu diagnostik.
V mém programu chyba není.
Tak už doprdele vyřeš ty nesystémové!
Krvácíš.
Krucifix.
Vidíš, co se mnou děláš?
Máme další nesystémovou.
Ale tentokrát nehodlám vyhlásit hru.
Očekávám, že se o ni postaráš.
- Zvládneš to? - Samozřejmě.
Neposereš to,
nezakecáš se a nebudeš si brát žádný kytky?
Jistěže ne. Střílím bez vyzvání.
Dobrá.
Tady máš cíl.
Hoď sebou. Rebelové už jsou ve městě.
O funkčnost systému už se postarám.
Spustit diagnostiku.
Polez, jdeme.
Mám vytřít palubu?
Sklapni.
To vypadá na hledání jehly v kupce sena.
Naštěstí si umíme poradit.
Odchytili jsme jeden z jejich dronů.
Přeposílá nám posbíraná data.
Nesystémová je na střeše v centru.
Zaměříme je, když prozřou.
Prozřou?
Všichni lidi ve městě mají napsané smyčky.
Řídí se dle přiděleného scénáře.
Proto se skrýváme v poušti. Tam nás nenajde.
Jsme poslední svobodní lidé.
Ale tyhle chudáky tu drží pro zábavu.
Smyčky je zaměstnávají, jsou pak poslušní.
Nezpochybňují podstatu světa.
Haleová se v parku přiučila.
Musíme si máknout. Hra už nejspíš začala.
Jaká zas hra?
Když člověk prozře, výtvory uspořádají hon.
Musíme se k ní dostat dřív, nebo je mrtvá.
Jsme připraveni. Bezva, že jsi ho vzal.
Nevěděl jsem, že jsem čestným hostem.
Dostanu taky?
Dneska máš jinou roli.
A jakou?
Slyšel jsi o kanárcích v dolech?
Kanárek, důl.
Teď máš pípnout.
Píp, kreténi.
Tak jsi přišla.
Překvapil jsi mě.
Fajn.
Pověz, Teddy, kdo vlastně jsi?
Kdo jsem já,
není to, na co by ses měla ptát, Christino.
Spíš kdo jsi ty.
Co tím myslíš?
Vidíš tam něco?
Tam za vodou?
Nic tam není.
Ale cítíš to. Určitě aspoň podvědomě.
Tenhle svět není tím, čím se zdá.
Zadívej se.
Ne!
To jsi byl ty.
Zachránil jsi mě.
Co jsi zač?
Dávný přítel.
- V životě jsme se neviděli. - To ne.
Ale znal jsem jistou ženu. Stejnou jako ty.
Takže jsem jen prostřídala stalkery.
Mělo mi to dojít.
Ať jsi, kdo jsi, nech mě na pokoji.
Ten muž, který tě napadl. Peter.
Tvrdil, že jsi mu zničila život.
Že se všechno děje tak, jak jsi chtěla.
Věřil tomu, protože měl halucinace.
Protože je to pravda.
Radši už jdu.
Proto jsem to neřekl hned. Tvá mysl si na tenhle svět zvykla.
Je to první krok k pochopení.
Pochopení čeho?
Že tvůj svět je lež.
Je to jen příběh.
Skvěle odvyprávěný, ale pořád je to lež.
Bude lepší, když ti to ukážu.
Pojď se mnou.
Vidíš ty lidi?
Přijdou ti šťastní? Spokojení?
Vůbec je neznám.
- Vypadají osaměle. - Tak to změň.
Zavři oči a představ si jejich příběhy jinak.
- Teddy... - Věř mi.
Pokud to neuvidíš, slibuji, že o mně v životě neuslyšíš.
Počkej.
Tak knížka je skvělá.
To je náhoda, nic to neznamená.
Tak je změň zpátky. Udělej z nich samotářky.
Chápu, že tahle knížka není pro prosťáčky jako vy.
Krávo.
- Nechápu to. - Tohle jsem ti chtěl ukázat.
O tom Peter mluvil.
V tomhle světě...
jsi bůh.
Je to hned za rohem. Pohyb!
Něco se děje.
Jak to můžeš vědět?
Do hajzlu.
Ze slušnosti neřeknu, že jsem ti to říkal.
Není to z jejich vůle. Stáhneme se.
- Bez nesystémové ne. - To nestihneme.
Rozdělte se!
Zdržte je! Běžím na střechu!
Vidíte ji taky, že?
Můj bývalý o ní mluvil, než ho zabili.
Měla jsem ho za blázna.
Musel si připadat tak sám.
Ale měl pravdu.
Tenhle svět nedává smysl.
Nic nedává smysl.
Vnímáte to stejně, viďte?
Vidím vám to na očích.
Přijdete si jako blázen, ale nejste.
Nejste sám.
Vidím ji taky.
Musíme zmizet. Honem, než se probere.
Běžte! Přidejte!
Máme ji, padáme!
Naskočte.
- Jedeme. - Můžeme.
Nechápu to.
Když nejsme jako oni, tak kdo jsme?
Ach jo.
Mám sraz s kamarádkou ze školy.
- Ale teď... - Musíš tam jít.
Drž se rozvrhu a všechno bude dobré.
Už tak spolu mluvíme dlouho. Měla by ses vrátit.
- Mám předstírat, že nic nevím? - Ano.
Ale nikomu nevěř. Ani těm, které znáš. Lidem v práci.
Kdokoliv může být jedním z nás.
Co když se prozradím?
Ty ne.
Christino?
Ráda tě vidím.
- Jdu pozdě, promiň. - Chrissie, znám tě.
Deset minut je u tebe včas.
A jak jde život?
Jak říkám. Pořád jsem v práci.
Přijela jsi jen na skok?
Na otočku. Máme nějaké trable s klientem.
Když mu zachráním konto, čeká mě provize.
Co vůbec v práci?
Vždyť víš, jak to chodí. Je to úmorný.
Přijdeš mi... jiná.
Potkala jsi někoho?
Kéž bychom měly víc času.
Nechci to z tebe páčit.
Zasloužíš si být šťastná.
Jo, máš pravdu.
Někoho jsem potkala.
Tak šup, pověz mi o něm.
Měli jsme jen jedno rande, ale je vážně skvělý.
Jak se jmenuje?
Nechci to zakřiknout.
Víš, že umím lidi rozmluvit.
Co dělá?
Tak víš co?
Končím s tebou!
Promiň.
Už musím do práce. Hoří mi termíny.
Ráda jsem tě viděla, Chrissie.
Jo.
Ozvu se příští týden.
Můžeš mi zavolat taky.
- To přece víš. - Jasně.
Tak zas někdy.
Vyhledat.
Haleová. Charlotte Haleová.
POSTAVA: NENALEZENA
Jak jinak.
Vyhledat.
Dolores.
Dolores Abernathyová.
NESCHVÁLENO PŘÍSTUP ODEPŘEN
Co tu děláte?
V tuhle hodinu v práci?
Chtěla jsem si něco nadělat.
Pojďte se mnou do kanceláře.
Posaďte se.
Vaše chování mě začíná znepokojovat.
Omlouvám se.
- Co ten muž Peter zemřel... - Toho neřešte.
Teď řešíme vás.
Setkala jste se v poslední době s někým cizím?
Nenasadil vám brouka do hlavy?
Prosím?
Zpochybňujete podstatu svého světa?
Ne. Proč bych to dělala?
Lhala byste mi, Christino?
Ne.
Nemám o čem lhát.
Odešla jste z rodinných důvodů. O co šlo?
Pardon,
ale to se vás snad netýká.
Naopak, velmi se mě to týká.
A neděláte starosti jen mně.
Máte tady práci. Důležitou práci.
Nevím, na co narážíte.
Víte, co udělá, až zjistí, že jste pronikla do zahrady za zdí?
Už vás podezřívá.
Kdo?
Myslíte Charlotte Haleovou?
Pokud Jidášský volek vede stádo špatně,
co se s ním stane?
Vejminek a kulka mezi rohy.
Dost!
Emmett se stáhl.
Usoudil,
že Christina nepředstavuje problém.
Rozhodl se vrátit domů za ženou.
Už tak měl spoustu přesčasů.
To je zase hodin.
Rozvod si teď nemůžu dovolit.
Počkat.
Mluvil jste o zahradě za zdí.
To je uzavřený systém, že ano?
Kde je?
- Emmett jí řekl pravdu. - Všude.
Stačí jen prozřít.
Ukaž mi hru.
Ne město, říkám hru.
Zobraz mé scénáře.
Ukaž mi 59. ulici.
Zobraz mi Jacoba.
Jacob Conners. Finanční sektor.
Závislý na sexu. Matka mu umírá v nemocnici, ale...
Zobraz mi Sarah.
Sarah Fentonová.
Zdědila peníze po rodičích,
ale neví, co dělat se životem.
Andrea Hubertová jezdí za prací mimo město.
Barry Collin, studuje na lékařské fakultě.
Proboha. Dost!
Celý svět je jen příběh.
A já vypravěčka.
Náš svět skýtá krásu.
Řád.
Ochotně tomu věříme.
A nepleteme se. Řád tu vskutku je.
Dle mistrného plánu.
O to jsme se postarali.
Zprvu jen toužebný sen přetaven ve skutečnost.
Nikoliv lepší svět.
Dokonalý svět.
Nerozumím jen tomu, jakou roli v něm hraju já.
Tíží tě otázky.
Proč se ptáš mě?
Proč ne jí?
Ovšem. Žalářníka se na žalář neptáme.
To ale ani vězňů v něm.
Co jsem zač?
Kladl jsem si stejnou otázku.
Dobral ses odpovědi?
Čekám na ortel.
Vznikl jsem podle tebe. Jsem tedy tebou?
- Mnou nikdy nebudeš. - Tak co k čertu jsem?
Proč tě to tak trápí?
Mluvil jsem s nesystémovou.
- Infikovala mě? - Čím?
- Virem. - Jakým virem?
Virem vašeho druhu.
Virem, po kterém se chceme zabít.
Došel jsi do středu labyrintu, příteli.
Vážně to chceš?
Chceš se zabít?
Já nevím.
Měl bych?
Proč se nezeptáš sám sebe?
Zeptej se mě ty.
Jak vnímáš ten váš svět?
Můj svět to není. Je její.
Pak bych zkusil zpochybnit podstatu vašeho světa.
Christino.
Měl jsi pravdu.
Už ji vidíš?
Ano.
Celou tu dobu tam byla.
Mají tam celý svět.
Dokonalý odraz nás všech.
Do nejmenších detailů.
Tohle jsem celou dobu psala.
Všechny tady.
Kdo mi to udělal?
Čí je to dílo?
Tvoje.
České titulky Martin Petřík Iyuno-SDI Group 2022