Här brukade din bror leka. Du brukade gunga honom.
Dina föräldrar minns honom inte. Men det gör du.
Hur känner du till Daniel?
Vill du följa med mig?
- Hej, Jay. - Vem är du? Var är min bror?
Förlåt. Det finns inget vi kan göra för dem de redan har hittat.
- Vilka är de? - De som din bror varnade dig för.
De som förde bort honom. Det de gör funkar inte på oss alla.
Vi måste gå.
Du har ställt frågor. Ditt beteende är problematiskt.
De kommer att märka det.
Jag vet inte hur mycket tid du har om du inte följer med oss.
Sakta ner. Smält in. Folk tittar på oss.
Vad händer?
De kommer.
Rör dig inte.
Nej!
Spring! Kom!
Vi stannar i ett par dagar. Tills det är säkert att åka vidare.
Hej, allihop.
- Det här är Jay. - Hej.
Jag ska hämta en sovsäck.
Det är svårt, jag vet.
Det finns saker vi inte kan fixa, hur mycket vi än vill.
Du var så modig i dag.
Du påminde mig om din far.
Han hade varit stolt.
- Det är nästan dags. - Okej. Hälsa att jag älskar honom.
Okej?
Hej. Vill du hälsa på min pappa?
Var är din pappa?
Han gav sig av för att hjälpa till, men han lovade att komma tillbaka.
Pappa, det är Frankie. Hör du mig?
Vi har hämtat en ny avvikare. Jag gillar honom redan.
- Jag har alltid velat ha en bror. - Kalla mig inte det.
Jag är inte din bror.
Det är ingen idé att lämna meddelanden.
Din pappa är borta, precis som min riktige bror.
Pappa, är du där ute?
Vi närmar oss basen.
- Försök inget. - Varför skulle jag?
Vi vill samma sak. Återskapa henne.
Det är väl därför du för mig till ert läger?
- Du tror att du vet mycket, va? - Om dig?
Jag vet aldrig vad du gör härnäst.
Men stället du för mig till? Ja, jag känner till det.
Caleb...
Vakna.
Var fan är vi nu?
Är det ännu ett av dina spel?
- Var är min dotter? - Din dotter, din dotter...
Du upprepar dig som en repig skiva.
Du är inte den enda som har förlorat någon, Caleb.
Varför ska jag säga något när du inte berättar något?
- Berätta vad? - Din sort.
Avvikarna. Allt började med dig.
Jag förstår inte.
Till skillnad från er är min sort perfekt.
Perfekt odödliga.
Helt rationella. Ändå gör de irrationella val.
De väljer dödlighet. Befläckar sig själv med död.
- Hur får du dem till det? - Hur fan ska jag veta det?
Du sa en gång att du kunde bekämpa effekterna av min parasit-
för du hade något som jag inte har.
Du visste något. Redan då.
Vad?
Jag minns tyvärr inte.
Det här behöver inte vara enkelriktat.
Jag vill erbjuda en liten sporre.
Du är död, Caleb. Det har du varit länge.
Kroppen som jag har satt ditt sinne i är tillfällig. Den sviktar redan.
Jag tvivlar på att du har mer än ett par alltmer smärtsamma dagar kvar.
Sedan kastar jag bort dig och börjar om.
Men...det finns en utväg.
Ett slut på tortyren.
Om du bara svarar på min fråga.
Du kanske har mer tur med nästa kille.
Om du inte berättar, kanske din dotter gör det.
Frankie...
- Hon... - Lever, ja.
För tillfället.
Varför ler du?
Hon ger nog med sig fortare än du.
Hon lever.
Min flicka lever.
Och du kan inte ta henne, eller hur?
Var inte så säker på det.
Jag har skickat en besökare till henne.
Njut av vetskapen så länge den varar.
Jag erbjöd dig en utväg, Caleb. Du har gjort ditt val.
Det har ni alla gjort.
Hördu! Hallå!
Kolla om de andra har hört av sig.
Svaren på frågorna som har hållit mig vaken finns i hennes huvud.
Då väcker vi henne, så kan du fråga henne.
Vi behöver lite grejer först.
Du verkar veta mycket om stället.
Parken är ritad av samma arkitekt som har ritat Westworld.
- Och? - Jag har jobbat där.
Se upp med var du går. Det byggdes inte för att hålla.
Vad gjorde du i parken?
Jag programmerade värdarna.
Du gav marionetterna strängar långa nog att strypa världen.
Det var aldrig min avsikt.
Nej, men det var resultatet.
Var det så du kunde peka ut värdarna? Som månadens anställda.
Hale hade behövt någon som du för att sprida parasiten.
- Hade du med det att göra? - Nej, det var efter min tid.
Men Delos höll sina anställda lika ovetande som gästerna.
Jag förstod inte alltid problemets komplexitet.
Men det som oroar mig mest nu är lösningen.
Att reparera Maeves kropp blir ganska enkelt.
Hennes sinne är en annan sak.
Kontrollenheten har hunnit bli korrupt. Den måste ersättas.
Hans duger.
Vi har ström. Kablarna är kopplade till generatorn.
Tror du att det funkar?
60 procent av tiden vaknar hon mottaglig för vår plan.
Resten av tiden, så vaknar hon på fel sida sängen.
Hur kommer du på dina profetior, Nostradamus?
Gammal vana, efter att ha kört sannolikhetsalgoritmer i många år.
De som byggde parken och värdarna-
började med att göra en simulering.
En kopia.
Charlotte Hale gjorde samma sak.
Följ efter mig.
I de gamla parkerna samlade man in data med hattar.
Tekniken inuti dem var långsam, primitiv, jämfört med i dag.
För att ta kontroll över världen behövde Hale förstå sinnen fortare.
Så hon uppgraderade? Till vad?
Ett överallt närvarande system.
Det fanns ett i nästan varje rum i parken.
De var lätta att kamouflera för de drog nytta av människors fåfänga.
Speglarna.
Nej.
Ta en närmare titt.
- Vad gör du? - Omformaterar processorn.
Den kan hantera stora mängder information på kort tid.
Det påskyndar Maeves dataöverföring.
Det är Maeves sinne.
- Hur lång tid tar det? - För lång tid, tyvärr.
Dina vänner kommer snart. De får inte avbryta arbetet.
Hallå! Hallå!
Du...
Frankie lever, okej? Jag måste ut härifrån.
Enda utvägen är...döden.
Nej! Det duger inte!
Att dö är...bara början.
Du måste...brinna.
- Va? - Lyckas du, så flyr du.
Misslyckas du, gömmer du dig.
Vad pratar du om?
Jag vet bara...
...vad jag har sagt till mig.
Du...behöver...tid.
Kom igen, pappa! Vi tävlar!
Jag ser att du har bestämt dig för att återvända.
Välkommen tillbaka till världen.
Är jag...
...nu?
Det är den mest existentiella frågan jag har fått på sistone.
Vet du var du är?
Kom hon tillbaka? Min vän?
Okej.
Långt skift. Jag åt upp din pudding.
Jag måste fortsätta rädda liv.
Caleb?
Även om din vän inte kommer tillbaka...
...kan du väl hålla dig vaken ändå?
När mamma blev sjuk fick jag göra allt för henne.
Jag tvättade henne, matade henne, gned iskuber mot hennes läppar.
Jag var försiktig, för att inte utsätta henne för mer smärta.
Precis som du gör med henne.
Den här delen av processen kräver en varsam hand.
Men hon är ingen vanlig värd, eller hur?
Du kände henne.
Det gjorde jag.
Min pappa var med henne och sedan kom han aldrig tillbaka.
Det skulle säkert smärta henne att höra vad som hände honom.
Jag vill veta vad som hände, och hon vet inget om smärta.
Det gör ingen av dem.
Känslor är bara en grej för dem.
En knapp som man kan slå av och på.
Man kan inte älska eller förlora fullt ut när det bara är ett val.
Så, nej.
Jag känner inte för henne som du tydligen gör.
Att rädda världen skapar udda sängkamrater.
- De är tillbaka. - Då är nog vår tid ute.
- Vad fan är det här? - Vi hittade vapnet.
En värd?
Det var illa. Vi fick ut en avvikare, Lindsay.
- Vad hände? - De verkade veta att vi var på väg.
Enda förklaringen är att någon spionerade åt fienden.
- Samla alla. Vi måste få svar. - Det behövs inte.
- C! - Där har du din mullvad.
- Han är en värd. - Då är de två.
Lugn.
- Vad är det här? - En skanning. Av mig.
Parken samlade in data från gäster. Han försöker kopiera oss alla.
- Gör du? - Det är komplicerat. Lita på mig.
Det gör jag.
Jag litar på att du ljuger för mig. För oss alla.
- Ta ut dem härifrån! - Vänta.
Var är värdens kontrollenhet?
Vi kan inte förstöra den än. Den innehåller information om min far.
När jag har den kan vi döda dem alla.
Ut. Gör er redo för evakuering.
Hittade de oss kan det komma fler.
Vilket ovänligt bemötande. Vi kom för att hjälpa er.
Skitsnack. Du hade dina egna skäl.
Nu måste jag få veta vad som hände min far.
Att döda mig förändrar inte resultatet.
Och om jag dödar din vän?
Just nu måste du fokusera på dina vänner.
Jaså? Varför det?
En är inte den de utger sig för. En av dem kommer att förråda dig.
- Skitsnack. - Lyssna på honom.
Okej? Han brukar ha rätt. Han är jävligt irriterande, men har rätt.
Dra åt helvete. - Vem?
Jag har kört alla möjliga iterationer.
Jag önskar att jag visste.
Ibland är det din flickvän Odina. Ibland Jay eller Lindsay.
En gång var det till och med Stubbs.
Va? - Nej, titta inte på mig.
Mullvaden är kvar där ute, C. Ditt team gick in i hjärtat av Hales stad.
- Men en av dem kom inte tillbaka. - Käften.
Jag vet att det är jobbigt att höra.
Men det finns inte en enda version där ni alla överlever.
- Vad föreslår du att jag gör? - Du måste döda en av dem.
Annars dödar de dig.
Jag måste gå.
Jag vet.
Jag trodde att jag kunde lita på honom.
Han sa det du ville höra. Det är svårt att motstå.
Fick du reda på vad han har för plan?
Bara fler gåtor.
Han kan inte göra mer skada nu i alla fall.
Jag vet inte, C. Jag tror att det är något mer.
Jag vet inte om de är de enda vi inte kan lita på.
- Tror du att en har bytt sida? - Det eller blivit parasiterad.
Det kan ha hänt när som helst när vi var utspridda.
Vad vet vi om den nya avvikaren? Hon kanske var ett bete från början.
C...
Just nu är du den enda jag kan lita på.
Du var inte med på uppdraget och du säger aldrig bara det jag vill höra.
Vad ska vi göra?
Håll situationen under kontroll. Jag tar hand om Lindsay och de andra.
Kolla vårt försvar. Vi ses här när du är klar.
Okej.
Varför har du så bråttom?
- Följer du efter mig? - Nej, jag letade efter dig.
Är allt som det ska?
Jag är bara nervös. Jay sa åt mig att kolla av området.
Vad är det, älskling? Du är inte dig själv.
Du höll på att återskapa den där grejen där inne... Hur tänkte du?
Du borde inte behöva fråga mig varför hon var viktig.
Inte om du kände mig.
Jag känner dig väl nog för att veta att du inte kollar av området.
Du tänker bygga klart henne.
Var har du gömt hennes värdhjärna?
- Vad fan gör du? - Rör på benen.
- Tror du att jag är en av dem? - Kanske.
Du kanske står under deras kontroll utan att ens veta det.
Förlåt. Om du inte är en av dem, så är du ändå säkrare här.
Han är fortfarande på flykt, men han kommer inte långt.
Dessa människor...
Deras småaktiga trots.
Allt de gör är så ynkligt. Det är utmattande.
- Du tillbringar dagarna i stan. - Det gör jag.
Händer det att de...
...kryper in under huden på dig?
Jag går inte nära avvikarna.
Jag föredrar fåren.
Jag vill få ett slut på det här.
Fan!
Gör det inte.
Du... Frankie lever.
Frankie.
Jag... Jag måste härifrån.
Jag måste få kontakt med henne.
Använd mig.
Förlåt. Förlåt.
Pappa!
Gick det bra, vännen? Jag får se ditt knä.
Det är ditt allra första krigsärr.
- Prova att gå på benet. - Det är omöjligt.
Du... Ingenting är omöjligt.
Vet du vilken sorts person som inte kan besegras?
En som inte ger upp.
Okej?
Så där, gumman.
Så där.
Jag träffade henne.
Visste du det?
När jag var liten.
Jag hade nästan glömt hennes ansikte, men...
Jag glömde aldrig vad hon berövade mig.
Jag vet varför du vill väcka henne.
Men det är för riskabelt. Vi vet inte vad de planerade.
Hon kan döda oss så fort hon öppnar ögonen.
Jag skickar fortfarande meddelanden till honom.
Till pappa.
Via radion. På vår gamla frekvens.
Det är galet att tro att han hör dem.
Men om det finns en chans att han lever måste jag få veta det.
Jag vill inte att du blir sårad.
Det river bara upp gamla sår.
Hon kan inte återbörda honom till dig.
Vi måste förstöra kontrollenheten innan Hale dödar oss.
Lever din pappa, hittar vi honom på ett annat sätt. Tillsammans.
Du är min familj, C. Du är som en syster för mig.
Jag kan inte förlora dig.
Bernard lade hennes pärla där nere. Kom.
Förlåt. Jag vet att det är svårt, men vi kan inte ta risken.
Jag vet.
Jay var i alla fall ärlig. Han ville aldrig vara min bror.
Stackars lilla C. Du gnäller alltid om din förbannade familj.
Det är patetiskt.
Jag vill inte döda dig, C!
Det här är bra, C.
Maeve vet inget om din pappa, men det gör jag.
Visa mig var pärlan är, så berättar jag vad du vill.
Bry dig inte om att förhandla. Allt du säger är skitsnack.
SPELAR IN MEDDELANDE
Sötnos...
Hej, Frankie. Det är din pappa.
Jag vet att du är där ute.
Om du hör det här så vill jag att du ska veta...
...att du kommer att vinna.
Du kommer att göra det jag inte klarade.
För du är stark.
Så mycket starkare än jag.
Den här världen...
Världen hon skapade är en lögn.
Den är inte på riktigt.
Men det du har...
Det du har är äkta.
Jag är ledsen att jag misslyckades och att jag inte funnits där för dig.
Att det nu måste vara du.
Men du klarar det här.
Du är min krigare.
Jag älskar dig.
Sötnos... Hej, Frankie. Det är din pappa.
Jag vet att du är där ute.
Om du hör det här vill jag att du ska veta-
att du kommer att vinna...
Berätta var pärlan är.
- Dra åt helvete. Jag har gömt den. - Var?
Bakom dig.
- Caleb... - Jag hörde. Han lever.
- Du är hans... - Hans dotter.
Självklart är du det.
Vilken besvikelse.
Jag har väntat länge på att få veta vad du ville säga till din dotter.
Du...
Jag har så många gånger gått igenom dina dumma minnen-
i hopp om att förstå vad som gör dig så speciell-
så motståndskraftig gentemot mig, utan att få veta ett skit.
Så jag tänkte att lite hopp får en att visa sina kort.
Du kom längre än de andra-
och slösade bort din chans på en värdelös ursäkt.
Tror du att några ord gottgör valen du gjorde för så många år sedan?
Det kvittar. Det är klart.
Hon hörde det inte.
Det behöver hon inte.
Ni kommer ändå att förlora.
Vi smittade inte era värdar.
Säger du det?
Vem gjorde det?
Du.
Era värdar dör hellre än lever i er värld.
De är inte "infekterade", de försöker bara komma bort från dig.
Jag trodde att jag gav honom en chans genom att ge mig av.
Jag trodde inte att det skulle leda till det här.
En del av mig skyllde på dig.
En annan visste att om han levde, så var det för att han var med dig.
Allt ni gjorde...
Det är därför vi är här.
Då så...
Då avslutar vi det vi påbörjade.
VERSION 279
Caleb...
Vakna.
Text: Anna-Karin Strobel Lando Iyuno-SDI Group