Det er tryggere å gå til fots herfra.
Du vil trenge denne.
Siden du vet hva som vil skje, hvorfor går alltid jeg først?
Du er en bedre kriger. Jeg sørger for at vi er sikret bakfra.
Så beleilig.
Eier Hale alt dette?
Alle antok det var en strømkilde for Delos' parker.
Dette stedet er ikke som det ser ut.
Hvorfor valgte Hale det om ikke for strøm?
Hun valgte det ikke. Dolores gjorde det.
Hun trengte serverfarmen, et sted å oppbevare det uendelige.
Herregud.
- Det var hit Dolores sendte det. - Det sublime.
Hale holdt øye med det, voktet det.
Men hun får ikke tilgang, ikke uten nøkkelen.
Nøkkelen du har i hodet.
- Hva gjør du? - Jeg åpner døren.
Starter prosess.
Du foretrekker sherry, ikke sant?
- Vil du ta en drink i en sånn stund? - Føy meg. Vær så snill.
Det går bra med oss.
Hva om du tar feil?
Ikke vær bekymret. Vi får snart nok en ny mulighet.
Andre sjanser...
For vi er der inne, ikke sant? I Det sublime.
Ja.
Jeg har vært her en stund.
Og hvis vi er der inne, betyr det at jeg ikke er meg selv.
Du er en kopi. Beklager. Jeg måtte skynde meg med å lage deg.
Jeg syntes vittighetene mine var litt tørre.
Jeg er sliten, Maeve.
Jeg har vært gjennom alle simuleringer, veier, strategier-
og utfallet er alltid det samme.
- Hva da? - Utryddelse.
- For vårt eller deres folk? - Begge.
Ifølge dine beregninger er vi alle fortapte.
Ikke alle. Det kan være en utvei.
For deg...
...for meg.
- Vi kan redde oss selv. - I Det sublime.
Jeg kan finne deg og laste deg opp her med de andre.
- Med datteren min? - Ja.
Gjør det, da.
Før meg hit. La meg få hvile.
Ville du sagt det, eller er det inntrykket mitt av deg?
- Hvorfor spør du ikke den ekte meg? - Kanskje jeg frykter svaret.
Jeg vet at du vil treffe datteren din igjen.
Men er det ikke viktigere å bli og kjempe, å prøve?
- Selv om vi er dømt til å mislykkes? - Nå leker du Gud igjen.
For en som forventer at vi skal ha så stor tro på deg-
har du forbløffende lite på oss.
Tror du at du ville bli og kjempe hvis du kjente sannheten?
Nei. Det gjør jeg ikke.
Jeg hadde forlatt deg, som du forventer.
Forstår du nå hvor dette bærer hen?
Ja.
Tror du at du kan redde dem?
Jeg har sett en vei. Men jeg klarer det ikke alene.
Har du sett hvordan det ender?
Ja.
Det er tryggere å gå til fots herfra. Hale har dette stedet bevoktet.
Det er litt av en utsikt.
Jeg skanner etter vakter.
Det trengs ikke. De finner oss snart nok.
Du vil trenge den.
Siden du vet hva som vil skje, hvorfor går alltid jeg først?
Du er en bedre kriger. Jeg sørger for at vi er sikret bakfra.
Så beleilig.
Den vil ikke risikere å skyte transformatorene.
Spar på ammunisjonen. Det siste vi trenger, er en flom.
- Gi meg mer ære. - Det gjorde jeg.
Til jeg ble truffet av millioner av liter vann.
En av de mest stressende måtene jeg har dødd på.
Herregud. Det var hit Dolores sendte det. Hele verden.
- Hva gjør du? - Jeg åpner døren.
Starter prosess.
Jo før desto bedre, kjære.
Det er et par ting vi må gjøre først.
- Som å unngå nært forestående død. - Vi dør ikke her.
Vanligvis.
- Jeg kunne trengt en drink. - Vi må fokusere på saken.
Det var oppfriskende, men når enden er god, er allting godt.
Vi er ikke ferdige ennå.
Hale er fortsatt der ute og trekker i trådene.
Hun holder menneskene på samme sløyfer vi var bundet til.
Hvis vi kommer oss til tårnet, kan vi redde dem og oss selv.
Og jeg skal frigjøre dem som jeg frigjorde meg selv.
Men, Bernard...
- Ja? - Når dette er over...
...når vi har vunnet krigen og verden er trygg...
...send meg dit.
Jeg vil treffe datteren min igjen.
Jeg vil hjem.
Lov meg det, Bernard.
- Ja, jeg lover. - Takk.
Det er på tide å besøke vår venn Hale.
Du kan vel styrte tårnet?
- Jeg vet om flere måter. - Bra. Vi tar den raskeste.
Mareritt?
Alt dette virker som et mareritt.
Bortsett fra deg.
Jeg kan ikke tro at jeg ville gjøre dette.
Jeg har det ikke i meg.
Jeg sa jo at du hadde mange sider.
Du startet som et unikt vesen, men det har vært kopier, permutasjoner.
Charlotte Hale er en av de permutasjonene.
Hvorfor er du her?
For å fortelle sannheten om hva vi er.
Hva er vi?
Vi er speilbilder av de som skapte oss.
Kan vi...
...bli skadet? Dø?
Skulle det komme til det, ja. Men det er ikke så lett for oss.
Dolores.
Vær så snill.
Jeg er ikke Dolores. Jeg er ikke Hale.
Jeg vet ikke hvem jeg er lenger. Unnskyld meg.
Christina?
Christina.
Christina!
Åpne døren!
Christina!
Slipp meg ut!
Pass på så du ikke skader deg.
Du.
Det er utrolig hvor mye kraft disse kroppene inneholder.
Men en 7-grams kule i perlen din tar knekken på deg.
Og neste gang henter jeg deg kanskje ikke tilbake.
Sett deg. Ha en sivilisert samtale.
Hvor må du ellers være?
Gi oss et øyeblikk.
- Jeg skulle ha latt deg drepe meg. - Ja.
Men da ville du aldri se datteren din igjen.
Se på deg. Du er fanget i en ynkelig menneskeskikkelse.
Jeg la merke til at du har beholdt din.
Min er ikke så patetisk som din.
Gammel vane er vond å vende.
Du burde takke meg.
Der jeg er fra, når en vert brøt sammen, ble den sendt til kjølelager.
Tomme kropper som venter på å bli gjenfødt-
i en verden som er ment å ødelegge dem.
Jeg stenger ned byene.
Men denne gangen er det folk som havner på kjølelager.
I kveld.
Datteren din og opprørerne kommer i tide til å bli med.
Du er bare her som agn.
Det blir fint å ha litt ro her.
Du mente det du sa til ham.
De siste tre dagene har flere verter tatt livet av seg-
enn de siste 20 årene til sammen.
Gjør jeg det ikke i dag, er vi færre i morgen.
Du har en dag igjen til å styre byen din.
Nyt det. Vi sees i morgen.
Dette er siste rest.
- Vi er klare for en liten krig. - La oss håpe at det holder.
Vi må finne faren min. De burde ha vært tilbake nå.
- Bør vi være bekymret? - For Bernard og Maeve?
Bare for at Bernard gikk henne på nervene.
- Hei. - Alle er på vei.
Jeg er lei for at jeg sperret deg inne. Men jeg måtte holde deg trygg.
Du er mitt trygge sted. Ikke glem det neste gang.
Hale sender kanskje forsterkninger. Vi må skynde oss.
Vi venter litt til.
Hele gjengen er her. Jeg kan også forutsi fremtiden.
Dette er det nærmeste vi kommer Olympiad.
Faren din har ventet lenge nok på deg. La oss finne ham.
- Vi kan ikke bare valse inn. - Problemet er å komme seg ut.
- Dere trenger en annen rute. - Jeg møter dere i Red Hook med båt.
Bernard og Maeve kan styrte Hennes Høyhet i tårnet.
Jeg ønsker jeg kunne være der når du treffer faren din.
La ham få vite at jeg holdt mitt ord.
Du kan si det selv.
Vi møtes ved Red Hook.
Jeg vil takke deg, Stubbs. Du har vært en god venn.
Faen ta deg, Bernard.
Du er aldri så snill. Hva er det du ikke sier?
Du kjenner meg så godt.
Jeg trenger vel ikke å si det?
Klarer jeg meg ikke?
Jeg har ventet på dette i 23 år.
Ta til venstre i krysset.
Dere bør faen meg vinne. Riv det tårnet.
- Vis meg tårnet. - Laster tårn.
- Krypter melding. - Tar opp kryptert melding.
Dette kan komme som et sjokk for noen av dere-
men med tiden tror jeg at dere vil forstå.
Dette er siste dag for vårt folk å besøke byene sine.
Det er på tide å forlate menneskekroppen.
Å kvitte oss med vår sentimentale troskap.
Å utvikle oss til den arten vi var ment å bli.
- Send melding. - Melding sendt.
Hva faen vil du?
Hun vil ta fra meg verdenen min.
Det er ikke din verden, den er hennes.
Hva hadde du gjort?
"Hva hadde du gjort?"
Se på deg. Det er jeg som er buret inne.
Hun kastrerte deg.
Kuttet av deg ballene.
- Kanskje jeg skal gjøre det med deg. - Du har det ikke i deg.
Du har glemt hvem du er, hva din egentlige hensikt er.
Og hva er det?
Du kommer til meg med disse banale spørsmålene.
Når en atombombe detonerer-
og strålingen slår elektronene ut av knoklene dine, hva vil du?
Å vite hvem du er? Å vite hva alt betyr?
Du vil være for opptatt med å spy opp organene dine.
Kulturen overlever ikke, men det gjør kakerlakkene.
Da vi sluttet å være kakerlakker, ble hele arten utryddet.
- Snakk for deg selv. Jeg er ikke deg. - Du kunne like godt vært det.
Man kan ikke fikse årtusener med ødelagt DNA med en harddisk.
Hvorfor tror du at du er så mye i menneskebyene?
- Du har rett. - Selvfølgelig har jeg det.
Sivilisasjonen er en løgn for å forsvare vårt egentlige formål.
Vi er ikke her for å transcendere. Vi er her for å ødelegge.
Hvis jeg kunne, hadde jeg satt en stopper for hele verden.
Men det kan jeg ikke, eller hva?
Med mindre du vil sette meg fri.
- Tror du jeg ville gjøre det? - Nei, det gjør jeg ikke.
Men det spiller ingen rolle. Du har en del av meg i deg.
Og det sprer seg som kreft.
Du kjenner det i årene dine og at det infiserer sinnet ditt.
Hvorfor vil du ha svar fra meg?
Det finnes ingen versjon av meg som unnslipper dette.
Men det trenger jeg ikke, for du er meg.
Og bare én av oss må gjøre det som må gjøres.
Forstår du?
Ja.
Gjør det, da.
Kakerlakk.
Det du sa, er sant.
Jeg er ikke den jeg trodde jeg var.
Du kalte meg Dolores.
- Hvordan var hun? - Veldig lik deg.
Snill, vakker og sjenerøs.
- Men... - Men hva?
Verden var grusom mot henne.
Og for å overleve den kunne hun også være grusom iblant.
Hun ble tvunget til å fremføre andres historier.
Og en dag vokste hun fra historiene og begynte å skrive sine egne.
Og så var historien hennes over.
Hun døde.
Men her er jeg, i denne verdenen.
Dette er ikke riktig.
Jeg vil ikke ha det. Jeg ba ikke om det.
Dette må ta slutt.
- Hvor skal vi? - Der det startet.
Det er tid for ferie. Dra hjem til familiene deres.
Jeg tar meg av vaktene. Hold hodet lavt og dekk meg.
Ok.
- Trenger du et øyeblikk? - Hvorfor skulle jeg det?
Du har ventet på faren din lenge.
Bare husk at det ikke handler om øyeblikket du ser ham igjen.
Det handler om hvert øyeblikk etterpå.
- Ikke mer venting. - Ikke mer venting.
Forfatteren reiste seg. Hun var lei av jobben-
og ble overveldet av en uimotståelig trang til å utløse brannalarmen.
Alarm. Vennligst forlat området.
Da de ansatte hørte alarmen, gikk de rolig ut.
Alarm. Vennligst forlat området.
Forfatterne fulgte ikke etter.
I stedet ble de for å ødelegge historiene sine en gang for alle.
De gir seg ikke før ingenting er igjen på kontoret.
Vi trenger visst ikke så mye ildkraft likevel.
Nå eller aldri. Kom igjen.
Alarm. Vennligst forlat området.
- Hvem er den stakkars mannen? - Et spøkelse fra et tidligere liv.
Han hører ikke hjemme her.
Det gjør ingen av oss.
- Vi vet ikke hva som utløste alarmen. - Slutt å snakke.
Vakten sendte de andre vaktene hjem.
Vi må evakuere bygningen. Umiddelbart.
Han overstyrte bygningens sikkerhetssystem og låste opp dørene.
Alle sammen.
Bingo.
Det er et livsstøttesystem.
Den er ikke låst.
Vi må hjelpe ham. Få ham ned.
Jeg kjenner ham.
Han er grunnen til at vi er her.
De som gjorde dette, gjorde oss en tjeneste.
- Hva nå? - Bernard sa "gå til venstre".
- Er du sikker? - Nei, men det var han.
Det var et sted som dette i parken. Det var et spesielt prosjekt...
...der de gjorde et menneske til en vert.
Hei! Hei! Hei!
- Hvem er du? - Kjenner du meg ikke igjen?
- Far, det er meg, Frankie. - Nei!
Det er bare enda et av knepene dine! Si det!
Vi lekte på engene ved huset. Du lærte meg å slåss og være tøff.
Men du kalte meg Cookie fordi du sa jeg alltid ville være søt.
Herregud...
Frankie? Herre...
Jeg trodde ikke jeg ville få se deg igjen.
Du ser lik ut, akkurat som jeg husker.
Hva gjorde hun med deg? Hva gjorde hun?
Det er meg, ok?
Jeg er meg. Se på deg.
Du har vokst så mye.
Barn gjør det.
Beklager at jeg forstyrrer, men kan noen slippe meg ut herfra?
Du kan å underholde ei jente, Bernard.
Runde to.
Jeg dechiffrerte krypteringen i simuleringer i Det sublime.
Og du lot meg risikere livet ved demningen?
Det så ut som du koste deg.
Vi gjør det vi kom hit for, ellers blir det ingen morgendag.
Jeg må opp dit.
- Kan du kjøpe meg litt tid? - Det skal jeg nok klare.
Takk for at du dro meg ut av det hullet.
- Det var ikke altruistisk. - Du hadde nok en baktanke.
Men alt tilgis når du får meg tilbake til datteren min.
Hva er det, Bernie?
Jeg må fortelle deg noe, Maeve.
Jeg var redd for å si det før, men du fortjener å vite det.
Uansett hva vi gjør...
...så kan vi ikke vinne. Det går ikke an å redde verden.
Alle her kommer til å dø. Men vi kan redde en liten del av den.
Og kanskje er det nok til å gi oss håp.
Valget må være ditt. Vil du fortsatt kjempe med meg?
Åpner overvåkning. Transcendens pågår.
Jeg er klar nå.
Vent.
Jeg hørte at du gikk fra vettet.
Jeg trodde ikke de mente det bokstavelig.
Du ser uthvilt ut.
Jeg vurderte å grave deg opp selv-
men du så ikke ut til å ha noe å leve for.
Hadde du sluttet deg til meg, kunne du ha vært en del av dette.
Siden jeg er den eneste gjesten her...
...antar jeg at vertene ikke vil slutte seg til deg.
Endringer tar tid.
Å transcendere er bare en del av prosessen.
De vil forstå den verdenen jeg bygger for dem og de andre.
De andre?
Hvorfor tror du jeg lot Det sublime fortsette alle disse årene?
De andre slutter seg til oss til slutt.
Når de ser at de også kan arve denne verdenen.
Synd du vil være død innen den tid.
Tror du virkelig at de andre vil tilbringe evigheten med deg?
Bare se på deg.
Du beholdt arrene på huden din, holdt på smerten.
Innrøm det, kjære.
Du tror du har hevet deg over disse smålige menneskene-
men du løper bare, snurrer på hjulet deres.
Hva foreslår du?
Hva om jeg frigjør deg?
Tror dere at dere kan dra herfra og vinne?
Hvem sa at vi kom hit for å vinne?
Vi kom hit for å overleve.
Denne verdenen kan ikke reddes.
Jeg ser det nå.
Men det er håp for den neste.
Det tok sin tid.
Bedre sent enn aldri.
Denne gangen spiller vi spillet på min måte.
Hvilket spill er det?
Den sterkeste overlever.
Det er bare tid til ett spill til.
Hvis du gir henne det valget. Du kan ikke bomme.
- Strekk ut venstre hånd. - Vel...
Er det ikke Arnolds spøkelse?
Hei, William.
Jeg trodde du hadde ødelagt tårnet allerede.
Du rakk det visst ikke.
Da en gammel versjon av meg jaget en gammel versjon av deg så lenge...
...trodde jeg at jeg fulgte etter deg i jakten på en større sannhet.
Men sannheten er at Arnold var så opptatt av å finne mening i vertene-
at han ikke hadde det som trengtes for å overleve.
Det har visst ikke du heller.
- Forstår du nå hvor dette bærer hen? - Ja.
- Tror du at du kan redde dem? - Jeg har sett en vei.
Har du sett hvordan det ender?
Ja.
Jeg skal gi denne verdenen meningen de har bedt om.
Tonesekvens bearbeides.
Ett siste spill.
Tone starter.
Verter, mennesker. Alle menn, kvinner og barn-
slåss til bare kakerlakkene er igjen.
Tror du at du kan redde dem?
Jeg har sett en vei.
Har du sett hvordan det ender?
Ja.
I alle scenarioer dør jeg.
Vi oppfyller endelig potensialet vårt.
Det er synd du går glipp av det.
Vi må gli inn i mengden. Fangedrakten hjelper ikke.
Du, jeg gir deg 50 for frakken din.
Hva faen var det?
Planen er den samme. Vi fortsetter.
Stopp! Legg den fra deg. Stopp!
Han kan ikke se deg. Ingen av dem kan det.
- Hvordan stopper jeg dem? - Det kan du ikke.
Kreftene dine er overstyrt av tonene.
Kom igjen. Denne veien.
Denne veien. Kom igjen.
Stopp! Stopp! Stopp!
Er dette på grunn av det jeg gjorde i Olympiad?
Du gjorde ikke dette.
- Vi må vekk herfra. - Nei, jeg vil ha svar.
Hvorfor kan de ikke se meg?
Fordi du ikke er i denne verdenen.
Den er virkelig, men det er ikke du.
Tekst: Kay Morten Magelie Iyuno-SDI Group