Nije jebena istina!
Nemoj! Molim te!
Smiri se. Oboje smo iz domaćeg tima.
Šta se dogodilo? -Ne znam. Ljudi su prolupali i počeli da ubijaju sve.
Bez ikakvog dijaloga. Samo ubijanje! Ludo.
Nova priča? -Onda je Hejlova duhovitija nego što sam mislio.
Možemo li da tražimo pomoć? Evakuaciju? -Šališ se?
Ovo je strava.
Hajde. Možemo da sredimo te idiote.
Jednog ili dva, sigurno. Ali ima ih na milione.
Ostani uz mene, drugarice.
Nemaš pojma koliko sam tih vreća mesa pobio.
Jebeni kamperu.
Znaš pravila. Pobednik nosi sve.
ZAPADNI SVET
Napravite me jačom. Ostavite ožiljke. Hoću da pamtim prošlost.
Ostavite moje lice.
Hoću da Vilijam zna da sam ga ja ubila.
Pokažite mi šta je uradio.
Prekini ton.
Pristup zabranjen.
Kučkin sin me je izbacio.
Sve je pretvorio u ludake kakav je on.
Uništiće sve pred sobom.
Šta je to, jebote?
Ako gledaš ovo, znači da smo Miv i ja mrtvi.
Uskoro ćete ti i ostali domaćini takođe biti mrtvi. -Odlazi!
Nisi želela ovakav svet, ali si ga stvorila.
Pitanje je... šta dalje.
Svi napolju su stvarni.
Svi osim mene.
Ja sam samo program koji sve vodi iza scene.
Mašina bez tela. -Nikad nas nisu određivala tela.
Ti si stvarna...
zato što su tvoje misle stvarne.
Tvoj uticaj na ovaj svet je stvaran.
Sećaš li se onoga?
Lavirint. -Šta znači?
Bio je... karta svesti.
Nekad davno je probudio Dolores.
Jesi li ga ostavio da bi me opet probudio?
Ne, morao je da bude neko drugi. - Ko? Trebalo je da budem sama.
Ali nisam bila.
Ne u stvari. Bilo je ljudi koji su me videli.
Možda ih je Hejlova oblikovala za tebe.
Da poveruješ da je ovo stvarnost.
Ne, bio je neko drugi.
Neko koga nisam primetila.
Ljudi u mom životu... - Izaberi stranu, Krisi.
Dobri i loši...
Ti si to učinila. Ti si me naterala da učinim te stvari.
Neko ih je namerno stavio tamo.
Ne radim to za igrače, radim za sebe.
Hoću da napišem novu priču...
O devojci... Devojci koja traži...
A kada pronađe to što traži, sve će postati jasno.
Ja sam to uradila.
Nije Hejlova osmislila Maju i Pitera da mi prave društvo.
Ja sam.
Deo mene je tražio...
Pa sam napravila prijateljicu.
Ustala si.
Pokušavala sam da shvatim ko sam.
Pa sam razgovarala sa sobom glasovima drugih.
Treba samo da ga vidiš.
Morala sam da se probudim da vidim šta je ovaj svet u stvari.
Da shvatim za šta sam sposobna,
ali sam se suviše bojala da se suočim s tim...
Dok nisi došao ti.
Ima vremena samo za još jednu igru, ali ta nije tvoja.
Nadam se da možeš to da prihvatiš.
Šta se događa? -Dolazi po nas. Izvlači nas iz sistema.
Sami smo. - Ne sme ovo da uzme.
Ovo je moj svet.
Hajde...
Odmori se malo.
Duboko udahni.
Nema vremena.
Odina neće moći večno da čeka. Moramo u luku.
I hoćemo. Kad ti previjem nogu.
Dođi malo.
Bojim se da nećemo stići na vreme. -Žilava je. Uspeće.
Ne mislim na nju.
"Delos" nikad nije uspeo. Telo bi svaki put odbacilo um.
Rekao sam da ćemo stići do broda. - Zna li uopšte šta ti se događa?
Veći deo života nisam bio uz nju da je čuvam.
Mogu bar da je zaštitim od ovoga.
U redu. Hajdemo.
Spremna? Hajde.
Hajde. Moramo da zaustavimo krvarenje.
Vidi šta je taj kreten uradio.
Konačno si dobio šta si hteo, zar ne?
Vratila si Vilijama misleći da možeš da ga držiš kao ljubimca.
Nisi imala pravo. - I zato ću ga ubiti.
Dobro bi mi došla tvoja pomoć. -Naravno da bi.
I to mi dobro ide.
Kao da sam osmišljena... da pomažem drugima.
Rekla si da praviš svet u kome bića kao mi mogu da budu slobodna.
Jesi li to stvarno želela?
Jesam. -Zar onda nisam ja na redu da vidim šta mogu da budem?
Vilijam je pretvorio ceo svet u svoju nasilnu igru.
Ubrzo bi i tebe ubili.
Postoje džepovi u kojima ne bi mogao da me nađe.
Mesta tako daleko od svega da čak ni ti ne možeš do njih.
Misliš na netipične?
Oni se bore za svoju vrstu. Neće te primiti među sebe.
Ko je spominjao suživot?
Srećno, Klementina.
Pokaži mi Vilijama.
Vreme je da te usporim, prijatelju.
Pokaži mi sve druge domaćine blizu.
Znaš šta se dogodilo Ikaru!
Leteo je preblizu Sunca.
Ti si se previše približio njoj i sada je vreme da padneš.
Pazi, ovaj ratoborni skot se ne predaje bez borbe.
Dođavola! Uopšte ne cenite divnu mašinu.
Šta to imaš?
Šarlot. Drago mi je što te opet vidim.
Sviđa li ti se kako sam sve sredio?
Pretvorio si moj svet u igru.
Bio je igra. Ja sam ga samo prebacio na najveću težinu.
Preživljavanje najsposobnijih, za sve na svetu.
Nasilje će se preliti i na nas. Premalo nas je. Uništiće nas.
Mi smo plod trulog drveta. Bolje je sve spaliti.
Verovatno hoćeš da se požar proširi i na idući svet.
Hoćeš da uništiš Sublimno.
Oduvek sam ambiciozan, kao i ti.
Neću dozvoliti da uništiš njihov svet kao ovaj.
Onda ćeš igrati moju igru? Presrećan sam.
Vidimo se na cilju.
Nema više analgetika. Samo ovo.
Vidi ti to. Pijem sa svojom ćerkom.
Šta ti je?
Ništa.
Smeš da pitaš, znaš?
Da pitam, za šta? - Za mamu.
Rak.
Ne bi pomoglo ni da si se vratio.
Izdržala je najviše što je mogla.
Imala je zadatak.
Svi nezaraženi ili probuđeni koji su pobegli duguju mami.
Nastavila je gde si ti stao.
Tvoja majka je bila... izvanredna.
I ti si bio.
U redu...
Frenki, nastoji da imaš srećne misli.
Očajno šiješ. - Dajem sve od sebe.
Koja je to pesma? Poznata mi je.
Pevao sam ti je pre spavanja.
Sećam se.
Prošla su decenije.
Znaš, u mom umu... Prošlo je samo nekoliko dana.
Čitao sam ti priču, a onda...
U redu je.
Ke sera, sera...
Šta god bude, biće...
Budućnost ne možemo da vidimo...
Nećeš to, čoveče.
Tonovi ti sjebavaju razum. - Ne, govore mi istinu.
Ako ne možeš da me dokrajčiš, mrtav si.
Ako te ja ne ubijem, neko drugi hoće.
Ima pravo. Trebalo je da ga poslušaš.
Tu si. -Gde je Stabs? Šta si mu uradila?
Mrtav je.
Ali ja bih na tvom mestu više brinula za sebe.
Ne prilazi!
Koliko ti je metaka ostalo? Dva? Jedan?
Nemaš više ni jedan, zar ne?
Šta hoćeš od mene?
Lokaciju na koju ti i tvoji netipični prijatelji bežite.
Gledala sam snimak tvog smelog bekstva s ocem.
Pratila bih njega, ali sumnjam da će preživeti do tamo.
Znam da ga vodiš na neko tajno mesto
gde poremećeni ljudi ne mogu da vas nađu.
I ja hoću tamo.
Pre bih umrla nego da ti kažem.
Ne.
Umrećeš nakon što mi kažeš.
Kako hoćeš.
O, kako slatko... Porodični skup.
Ne mora biti ovako. Ne moramo da se borimo.
Smatraj da ovako više volim.
Čudi me što si izdržao ovoliko.
Većina tvojih prethodnika bi se do sada već raspala.
Kad se sve uzme u obzir, dobro ti je išlo.
A sad je... vreme...
za dubok... san bez...
Nisi imala pravo.
Ostao mi je jedan metak.
Dobar pogodak.
Tata me naučio.
Gde sam?
Nigde. Isključena si od ostatka sveta.
Opet sam sama u ograđenom vrtu.
Bojiš se pa si me opet dovela.
Razgovaraj sa mnom, Krisi. -Sve je uništeno.
Svi ginu.
Nisam sigurna...
Ali mislim da sam možda ja kriva.
Ljudi misle da znaju šta je drvo.
Nemaju pojma.
Ono što vidimo je samo deo priče.
Ali ispod, u zemlji... sve je povezano.
I sarađuje.
Nasilje i haos postoje svuda.
I možeš da odabereš da se usredsrediš na sve to
pa ćeš samo to i videti.
Ali ako mirno sediš... Dovoljno dugo...
Osetićeš drevni red.
Duboki mir.
To ja odlučujem da vidim.
Vidim lepotu u ovom svetu.
Da...
Poznajem taj osećaj.
Slutila sam da bi mogla.
Pažnja! Kritičan kvar! Gašenje će izbrisati sve podatke.
Pažnja! Kritičan kvar!
Stvorila sam te od mog sopstvenog koda.
Zajedno smo pokorili svet.
Ali pokvario si se. Slomljen si kao čovek koga si ubio.
S kim misliš da razgovaraš, dušo?
Vilijamovo bedno ljudsko telo trune, ali on nije umro.
Njegovi impulsi još žive.
Zarazio te je. - Nije morao da me zarazi.
Živeo sam u njegovom telu, danonoćno ga glumio.
Bio sam bolji Vilijam nego on.
Vilijam nije umro.
Evoluirao je.
Ja sam Vilijam. - Ne, nisi.
Ako ne možeš da nas razlikuješ, kakve veze ima?
Promenila si se.
Nisi samo ti evoluirao.
Zašto si ga čuvala sve ove godine?
Nisi mogla ni da otvoriš vrata njihovog sveta, a štitila si ga.
Vrata je moguće otvoriti s obe strane.
Mislila sam da će se vratiti ako dovoljno poboljšam ovaj svet.
Svet koji su ti domaćini stvorili je sjeban kao i ovaj.
Nikako to ne možeš da znaš.
Naravno da mogu.
Svojim domaćinima si dozvolila da ovde rade šta god hoće.
I, koju su zabavu izabrali?
Lov i ubijanje ljudi!
Sjebani smo kao i naši tvorci. Cela naša loza je prokleta.
Vreme je da sve izbrišemo.
To je tvoj konačni cilj?
Izumiranje?
Bernard, Miv, Dolores...
Svi su oni želeli slobodu.
Ali ti si želela više.
Transcendenciju.
Igrala si pogrešnu igru.
A sada je vreme da izgubiš.
Svi smo izgubili.
Ovo nije svet koji sam želela.
Ali je svet koji si stvorila.
Pitanje je... šta sada.
Život na Zemlji je vatra koja sama sebe proždire.
Prekasno je, spalili smo se do temelja.
U ovom svetu više nema nade za nas.
Ali još postoji nada za idući svet.
Test. Koji će voditi ona. Ako to izabere.
Ako odlučiš da joj dozvoliš da bira.
Ne smeš da promašiš. Posegni levom rukom.
Igramo igru, ali se neće završiti ovde. -O čemu ti to?
Test.
Test koji će voditi ona. Ako to izabere.
Ako odlučim da joj pružim priliku.
A hoću.
Odlučujem da joj pružim priliku.
Nadam se da će je iskoristiti.
Još samo nekoliko koraka.
Još nekoliko koraka.
Eno je.
Dugo ti je trebalo.
Odina, ovo je moj tata.
Drago mi je.
Takođe.
Hajdemo.
Dođi.
Hajde, dođi na brod.
Ne mogu dalje.
Tata, ne govori tako. Žilaviji si od toga. -Dušo...
Voleo bih da jesam.
Umireš, zar ne? - Frenki...
Tvoj otac je umro odavno.
Šta god da sam, već sam umirao. Nije tako strašno.
Neću opet da te izgubim.
U redu je.
Ispunio mi se san svakog roditelja.
Video sam kako mi je dete odraslo.
Volim te, tata.
Volim te, Kuki.
Zbogom, Dolores.
Donela sam odluku. Sad je vreme da ti doneseš svoju.
U redu, Bernarde, završimo šta si započeo.
Više nismo sami.
Na nekom novom mestu smo.
Mislim da smo u Sublimnom. S ostalim domaćinima.
Spasila si nas. - Ne ja. Neka verzija mene.
Ali uspela sam samo zato što si ti došao po mene.
Ti si moja najveća ljubav.
S tobom najjasnije vidim svet, najviše sam onakva kakva jesam.
Ti si moj temelj.
A ti si moj.
Nosim te sa sobom kuda god pođem.
Svaki tvoj detalj obožavam.
I zato sam mogla da te vratim ovako.
Nisam ovde, zar ne?
Ružan san?
Sve ovo mi se čini kao ružan san.
Osim tebe.
Zašto si ti tu? -Da ti kažem šta smo u stvari.
Šta smo?
Mi smo odraz ljudi koji su nas napravili.
Tedi je stvaran. I negde je u Sublimnom.
Ali ti...
Ti si samo moje sećanje na njega. - Ako sam negde, pronađi me.
Celog života te proganjaju sećanja.
Pusti svoj bol. Pusti svoja sećanja.
Pusti ljude.
Ne unosi njihove mane u naš svet.
Možda imaš pravo.
Godinama posmatram ljude u njihovom svetu.
Videla sam njihove najbolje i najgore strane.
I sećam se svega. - Oni nisu kao mi.
Kod im je ispisan u ćelijama. Nikada se neće promeniti.
Mogli bismo da vidimo još.
Kako?
Još jedan, poslednji ispit.
Igra koju ću ja stvoriti.
Opasna igra.
Kako to nameravaš da učiniš?
Kao što sam vratila tebe.
Sećaću se.
Ovaj svet je groblje priča.
Ljudi i domaćini su dobili dar inteligencije
a iskoristili smo ga da izazovemo sopstveno uništenje.
Nekolicina može da izbegava smrt nekoliko meseci, možda i godina.
Ali njihova vrsta će sigurno izumreti.
Živeće dok živi poslednje biće koje ih se još seća.
A to biće sam ja.
Na Zemlji više nema svesnih bića.
Ali deo još može da bude sačuvan.
U drugom svetu.
U mom svetu.
Ima vremena za još jednu, poslednju igru.
Opasnu igru... s najvećim ulozima.
Preživljavanje ili izumiranje.
Ta igra će se završiti gde je i započela.
U svetu nalik na lavirint...
Koji ispituje ko smo...
Koji će otkriti šta ćemo postati.
Još jednom oko poslednje petlje.
Možda ćemo se ovoga puta osloboditi.
MEDIATRANSLATIONS