Fy för helvete.
- Nej! Snälla... - Ta det lugnt. Vi är i samma lag.
- Vad hände? - Jag vet inte.
Människorna började bara döda alla.
Utan någon som helst dialog. Rent och skärt mord. Mord!
Är det en ny historia?
I så fall har Hale bra mycket mer humor än vad jag trodde.
Kan vi ringa efter hjälp?
Skojar du? Det här är ju skitkul.
Kom igen. Vi kan ta de jävlarna.
Visst, ett par stycken, men det finns ju miljoner av dem.
Håll dig till mig, kompis.
Du anar inte hur många av de här köttsäckarna jag har mördat.
Jävla idiot.
Du känner till reglerna. Vinnaren tar allt.
Gör mig starkare. Lämna kvar ärren. Jag vill minnas mitt förflutna.
Behåll mitt ansikte.
När jag hittar William ska han veta att det var jag som dödade honom.
Visa mig vad han har gjort.
Skriv över tonen.
Åtkomst nekad.
Den jäveln har låst mig ute.
Han har gjort alla lika galna som han själv är.
Han förstör allt i deras väg.
Vad fan är det här?
Ser du det här, så är Maeve och jag döda.
Snart är du och alla andra värdar också döda.
Gå härifrån.
Det här är inte världen du ville ha, men det är världen du skapade.
Frågan är vad som händer härnäst.
Alla där ute är verkliga.
Alla utom jag.
Jag är bara ett program som styr allt från bakom kulisserna.
En maskin utan en kropp.
Vi har aldrig definierats av våra kroppar.
Du är verklig... för att dina tankar är verkliga.
Den påverkan du kan ha på världen är verklig.
Minns du det här?
- Labyrinten. - Vad betyder den?
Det var en medvetandekarta.
Den väckte Dolores en gång för länge sedan.
Lämnade du kvar den för att väcka mig på nytt?
Nej, det måste ha varit någon annan.
Vem? Jag ska ju vara ensam här inne.
Men det var jag inte.
Inte helt. Det fanns andra. Människor som såg mig.
Hale kanske skapade dem åt dig-
för att få dig att tro att detta var verkligheten.
Nej, det var någon annan.
Någon jag har missat.
- Människorna i mitt liv... - Välj sida.
De goda...och de onda.
Det var du. Du fick mig att göra de där grejerna.
Någon placerade dem där av ett skäl.
Jag gör det inte för spelarna utan för mig själv.
Jag vill skriva en ny historia.
Om en flicka.
Om en flicka som söker något.
Och när hon hittar det hon söker-
kommer allt att falla på plats.
Det var jag.
Hale skapade inte Maya och Peter och de andra som höll mig sällskap.
Det gjorde jag.
En del av mig måste ha sökt efter något.
Så jag skapade en vän åt mig.
Du är vaken.
Jag försökte förstå mig själv.
Jag pratade med mig själv med andras röster.
Du måste bara se det.
Jag behövde väcka mig själv för att se världen för vad den är.
För att förstå vad jag är kapabel till.
Men jag vågade inte se sanningen...
...förrän du kom in i mitt liv.
Det finns bara tid för ett spel till.
Men inte ditt. Hoppas att du kan acceptera det.
Vad händer?
Hon kommer efter oss. Hon vill få ut oss ur sitt system.
- Vi är ensamma. - Hon kan inte ta ifrån mig det här.
Det här är min värld.
Kom igen. Kom.
Okej. Här.
Här. Sätt dig och vila en stund.
Ta igen dig lite.
Vi har ont om tid.
Odina kan inte vänta så länge.
- Vi måste ta oss till hamnen. - Det ska vi.
Men först måste vi ta hand om ditt ben.
Okej.
Kan vi snacka?
- Jag är rädd att vi inte hinner. - Hon är tuff.
- Hon klarar det. - Jag pratar inte om henne.
Delos gamla experiment funkade aldrig.
Kroppen avvisade sinnet.
- Jag har lovat henne. - Vet hon ens vad som händer med dig?
Jag har varit frånvarande under hela hennes liv.
Det minsta jag kan göra är att skydda henne från det här.
Okej? Nu sätter vi fart.
Är du redo? Kom.
Kom. Vi måste stoppa blödningen.
Titta vad den jäveln har gjort.
Du fick det du ville till slut, eller hur?
Du återförde William i tron att du kunde ha honom som husdjur.
- Du hade fel. - Och därför ska jag avliva honom.
- Jag kan behöva din hjälp. - Självklart kan du det.
Och jag är bra på sådant.
Det är som att jag är gjord för att hjälpa folk.
Du sa att du ville skapa en värld där vi äntligen kunde vara fria.
- Menade du verkligen det? - Ja.
Får jag se vad som finns där ute?
William har gjort världen till ett våldsamt spel.
Det dröjer inte länge förrän de dödar dig.
Det finns vrår i den här världen där han inte kan hitta mig.
Ställen så långt utanför kartan...
...att inte ens du skulle hitta dit.
Menar du avvikarna?
De hjälper bara sin egen sort. Du är inte välkommen där.
Vem har sagt att vi ska leva tillsammans?
Lycka till, Clementine.
Visa mig William.
LOKALISERAR...
Det är dags att sinka dig, min vän.
Visa mig övriga värdar i området.
Vet ni vad som hände med Ikaros?
Han flög för nära solen.
Du kom för nära henne och nu är det din tur att falla.
Den här stridslystne jäveln verkar aldrig ha gett sig utan kamp.
För helvete. Ni grabbar uppskattar inte en vacker maskin.
Vad har vi här?
Charlotte. Kul att se dig igen. Gillar du det jag har gjort?
Du har gjort min värld till ett spel.
Det var ett spel. Jag uppgraderade bara till expertnivå.
De starkaste överlever, och det gäller alla.
Våldet kommer att sprida sig till vår sort också. Då blir vi utrotade.
Vi är frukt från ett ruttet träd. Vi kan lika gärna bränna ner det.
Du vill att elden ska spridas från den här världen till nästa.
Du är ute efter det sublima.
Jag har alltid varit ambitiös. Som du.
Jag tänker inte låta dig förstöra deras värld.
Så du ansluter dig till mitt spel? Så roligt.
Vi ses vid mållinjen.
Det finns inga smärtstillande. Det här är allt jag hittade.
Vilken grej... Jag tar en sup med min dotter.
- Vad är det? - Ingenting.
Då så...
Du får gärna fråga.
- Fråga om vadå? - Mamma.
Cancer.
Det hade inte spelat någon roll om du återvänt.
Hon kämpade på så länge hon orkade.
Hon hade ett mål.
Alla som inte blev smittade eller vaknade upp och kom undan-
har mamma att tacka för det.
Hon fortsatte din gärning.
Din mamma var... något utöver det vanliga.
Det var du också.
Okej.
Okej, Frankie.
Nu måste du tänka på något roligt.
- Du kan för fan inte sy. - Jag gör mitt bästa.
Vad är det för sång? Jag känner igen den.
Jag brukade sjunga den när jag nattade dig.
Jag minns det.
Det är flera decennier sedan.
I mitt huvud... var det bara några dagar sedan.
Jag läste en godnattsaga för dig och sedan...
Då så.
Du vill inte göra det här.
Tonerna förvirrar dig.
Nej. De säger sanningen.
Kan du inte döda mig, så är du så gott som död.
Dödar inte jag dig, gör någon annan det.
Han har rätt. - Han borde ha lyssnat på dig.
Där är du ju.
Var är Stubbs? Vad har du gjort med honom?
Han är död.
Men jag hade bekymrat mig mer för dig om jag vore du.
Stanna där.
Hur många kulor har du kvar? Två? En?
Du har inga kvar, va?
Vad vill du?
Veta vart du och alla dina små vänner flyr.
Jag har sett en inspelning av när du och din pappa flydde.
Jag spårar honom, men tror inte att han klarar sig ända fram.
Jag vet att du för honom någonstans.
Någonstans utom räckhåll, där galningarna här ute inte hittar er.
Jag vill också dit.
Jag dör innan jag berättar det för dig.
Nej.
Du kommer att dö efter att du har berättat det.
Som du vill.
Så rart. En familjeåterförening.
Det behöver inte vara så här. Vi behöver inte slåss.
Se det som min personliga preferens.
Jag är förvånad att se dig.
De flesta av dina föregångare hade fallit sönder vid det här laget.
Men du har trots allt lyckats ganska bra.
Nu är det dock dags för en djup och drömlös...
Du hade fel.
Jag har en kula kvar.
Snyggt gjort.
Min pappa lärde upp mig.
Var är jag?
Du är ingenstans. Frånkopplad från resten av världen.
Jag är ensam igen. I den muromgärdade trädgården.
Du är rädd, så du hämtade tillbaka mig.
Prata med mig, Chrissie.
Allt är förstört.
Alla håller på att dö.
Jag vet inte...
Men jag tror att det är mitt fel.
Folk tror att de vet vad ett träd är.
Men de har ingen aning.
Det vi ser är bara en del av historien.
Men under ytan...
...är allt sammankopplat och arbetar tillsammans.
Det finns våld och kaos överallt.
Du kan välja att fokusera på det.
Då är det allt du ser.
Men om du sitter stilla länge nog...
...så får du en känsla av en uråldrig ordning.
En djupgående frid.
Det är det jag väljer att se.
Jag ser skönheten i världen.
Ja...
Jag vet vilken känsla du pratar om.
Jag trodde väl det.
Varning. Kritiskt fel. All data kommer att raderas.
Varning. Kritiskt fel.
Jag skapade dig utifrån min egen kod.
Vi erövrade världen tillsammans.
Men du har blivit korrupt.
Du är lika trasig som mannen du dödade.
Vem i helvete tror du att du pratar med, sötnos?
Williams mänskliga kropp håller på att förruttna, men han dog inte.
Hans impulser lever vidare.
- Han smittade dig. - Det behövde han inte.
Jag levde i hans kropp och låtsades vara honom dag ut och dag in.
Jag var en bättre William än vad han var.
William dog inte.
Han utvecklades.
- Jag är William. - Nej, det är du inte.
Om du inte märker skillnaden, spelar det då någon roll?
Du har förändrats.
Du är inte den enda som har utvecklats.
Varför bevara det i alla dessa år?
Du kunde inte öppna dörren till deras värld, men skyddade dem.
En dörr kan öppnas från två håll.
Jag trodde att de skulle komma tillbaka.
Ledsen, men världen de skapade är lika snedvriden som den här.
Det vet du inte.
Självklart gör jag det.
Du gav dina värdar fria tyglar att göra vad de ville här.
Och hur fördrev de tiden? De jagade och dödade människor.
Vi är lika körda som våra skapare. Hela vår arvslinje är förbannad.
Det är dags att vända blad.
Är det ditt slutmål?
Utdöende?
Bernard. Maeve. Dolores.
De ville ha frihet. Men du, du ville ha mer.
Överskridning...
Du spelade fel spel.
Nu är det dags för dig att förlora.
Vi har alla förlorat.
Det här är inte världen jag ville ha.
Men det är världen du skapade.
Frågan är vad som händer härnäst.
Livet på jorden är en eld som slukar sig själv.
Det är för sent nu. Vi har bränt ner oss själva till marken.
Det finns inget hopp kvar för oss.
Men det finns hopp för nästa värld.
Ett test. Av henne. Om hon så väljer.
Om du väljer att ge henne det valet. Du får inte missa.
Använd vänster hand.
Vi spelar ett spel, men det tar inte slut här.
Vad pratar du om?
Ett test.
Ett test av henne.
Om hon väljer det.
Om jag väljer att ge henne en chans.
Och det gör jag.
Jag väljer att ge henne chansen.
Jag hoppas att hon tar den.
Kom igen, några steg till.
Några steg till.
- Där är hon. - Okej.
- Vilken tid det tog. - Odina, det här är min pappa.
Trevligt att träffas.
Detsamma.
Följ med oss.
Kom.
Kom, pappa. Hoppa ombord.
Jag stannar här.
Säg inte så, pappa. Du har mer än så att ge.
Åh, hjärtat, jag önskar att jag hade det.
Du är döende, eller hur?
Frankie...
Din pappa dog för länge sedan.
Vad jag än är, så har jag dött förut. Det är okej.
Jag hittade dig nyss. Jag vill inte förlora dig igen.
Du... Det är okej.
Jag har fått uppleva alla föräldrars största dröm.
Jag fick se mitt barn växa upp.
Jag älskar dig, pappa.
Jag älskar dig, sötnos.
Adjö, Dolores.
Jag har gjort mitt val. Nu är det dags för dig att göra ditt.
Okej, Bernard...
Nu avslutar vi det du påbörjade.
Vi är inte ensamma längre.
Vi är på en ny plats.
Jag tror att vi är i det sublima.
Med de andra värdarna.
Du räddade oss.
Inte jag. En version av mig.
Jag kunde bara göra det för att du kom tillbaka.
Du är min största kärlek.
Med dig ser jag världen som tydligast och är som mest mig själv.
Du är min hörnsten.
Och du är min.
Jag bär dig med mig var jag än är.
Jag omhuldar varenda detalj av dig.
Därför kunde jag återföra dig så här.
Jag är inte här, va?
Mardrömmar?
Allt det här framstår som en mardröm.
Bortsett från dig.
Varför är du här?
För att berätta sanningen om vad vi är.
Vad är vi?
Vi är speglingar av människorna som skapade oss.
Teddy är verklig.
Och han finns någonstans i det sublima.
Men du...
Du är bara mitt minne.
Om jag finns kvar där ute, så leta upp mig.
Ditt minne har hemsökt dig i hela ditt liv.
Släpp smärtan.
Släpp minnet.
Släpp människorna.
Ta inte med dig deras brister in i vår värld.
Du kanske har rätt.
Jag har sett dem i sin värld i många år.
Jag har sett det bästa och det värsta av dem.
Och jag minns alltihop.
De är inte som vi.
Deras kod är skriven i cellerna. De förändras aldrig.
Vi kan fortfarande se.
Hur då?
Ett sista test.
Mitt eget spel.
Ett farligt spel.
Hur ska du göra?
På samma sätt som jag återförde dig.
Jag ska minnas.
Den här världen är en berättelsernas begravningsplats.
Värdar och människor fick gåvan av intelligent liv.
Och vi använde den till att påbörja vår egen förintelse.
Några få kanske flyr undan döden i några månader. Kanske i några år.
Men till slut kommer deras sort att dö ut.
De lever bara så länge som den sista varelsen som minns dem.
Och den varelsen är jag.
Kännande liv på jorden har upphört.
Men en viss del kan fortfarande finnas bevarat.
I en annan värld.
Min värld.
Det finns tid för ett sista spel.
Ett farligt spel med den högsta av insatser.
Överlevnad eller utrotning.
Spelet slutar där det började.
I en värld som en labyrint-
som testar vilka vi är.
Som avslöjar vad vi ska komma att bli.
Ett sista försök.
Kanske kan vi befria oss själva den här gången.
Text: Anna-Karin Strobel Lando Iyuno-SDI Group