Nu există weekend-uri la fermă.
Rutina de miercuri e rutina de sâmbătă.
Iar treburile de marţi sunt şi treburile de duminică.
Deşi bancherul sau contabilul
pot fi legaţi de un calendar,
fermierii sunt legaţi doar de anotimpuri,
şi reţin reperele vieţii lor spunând
"ne-am însurat primăvara",
sau "s-a născut toamna",
sau poate, "în cea mai călduroasă zi din cea mai secetoasă vară
care a lovit vreodată Montana, soţul meu s-a întors la mine".
Ce e?
E Jack.
S-au întors. Cara, s-au întors!
Da, văd.
Mi-ar place să mai am energia ei.
Mie nu.
Se pare că ai o admiratoare acolo, Jack.
Problema e că este împiedicată.
Mai bine te duci la ea, fiule.
Înainte să ajungă la altar cu nasul julit.
Ai face bine să ajungi la ea, Jack. Înaintea mea.
Nu mă prinzi niciodată.
Hei, nu avem o regulă despre alergatul cailor la grajd?
Toată lumea are o regulă
despre alergatul cailor la grajd.
Cred că suntem singurii depăşiţi care îi mai dăm atenţie.
Toată lumea îi va da atenţie
data viitoare când îi vom duce lejer la grajd.
O să vorbim atunci, Zane.
E o prostie.
E o prostie dacă soţia ta n-ar sta acolo
întrebându-se de ce se grăbeşte toată lumea
la grajd, mai puţin tu!
Să fugi la soţie e una,
dar să alergi la acel grajd blestemat...
Scot untul din calul ăsta să-mi văd familia,
că doar nu vor sta în picioare la grajd
să mă aştepte.
Dacă încerci să sari de pe cal
îţi vei rupe ceva.
Zilele când săream de pe cal s-au terminat, draga mea.
E drum lung până jos, iar acest bătrân va descăleca încet.
Te-ai luat la întrecere să ajungi la mine.
Iau lecţii de la nepot.
Asta se pare că s-a meritat.
- Eficientă. - Da.
Am fost îngrijorată pentru acest drum, ştii?
Nu ştiu de ce. Dar m-a îngrijorat.
Am avut ceva probleme.
Mâine mă duc la Şerif să vorbesc cu el.
Abia ai ajuns acasă şi te duci la oraş?
Ce zici dacă mergem toţi?
- Mi-a fost dor de tine, dragă. - Şi mie. Şi mie.
Da.
Unde e calul?
Henry. Du-te la Campbells.
Adu-l aici pe Frank.
Pe urmă mergi la Archers.
Acum, băiete, du-te!
Banner, Dumnezeule. Ce s-a întâmplat?
Nenorociţii de Dutton.
Ep. 3. Războiul vine acasă
Şi vinzi electricitate în vale?
Da, doamnă.
Vom întinde cablul pe măsură ce asfaltează drumul spre rezervaţie.
Spui că vor asfalta drumul spre rezervaţie?
Toate drumurile din Canada până în Mexic.
Ce-i asta?
Asta e o maşină de spălat.
- Şi ce spală? - Haine.
Îţi dai seama?
Cum?
Păi... un motor electric învârte un cilindru
în timp ce apa e pompată în maşină.
Săpunul adăugat aici şi agitaţia înlătură murdăria.
Asta ce spală?
Ăsta e un frigider.
Compartimentul de sus menţine alimentele congelate
iar cel de jos
menţine o temperatură de 4°.
- Şi vinzi astea? - Le închiriem.
Deci vinzi electricitate,
şi pe urmă închiriezi lucrurile care au nevoie de electricitate.
Mai mult sau mai puţin.
Dar nu avem nevoie de ele.
Păi... sunt convenabile.
Vă oferă timp să faceţi alte lucruri.
Ce alte lucruri?
Păi... alte treburi.
Până vei inventa maşini să le facă şi pe astea, şi pe urmă ce facem?
Mergeţi la un picnic.
Sau la înot.
Sau puteţi merge la cinema.
Vă puteţi bucura de o viaţă mai relaxată.
Dar nu e mai relaxată
pentru că trebuie să muncim mai mult să plătim pentru toate astea.
Te-a prins aici.
Ăsta e viitorul.
Fiecare casă din New York City are electricitate.
Au frigidere,
iar unele au şi aragaze electrice.
Ascultă-mă puţin, dacă vom cumpăra toate astea
nu mai muncim pentru noi.
Lucrăm pentru voi.
Maşina de spălat mi se pare o idee bună, recunosc.
Este viitorul, doamnă.
Jacob, nu mai poţi spânzura oameni
în pădure.
Asta nu e dreptate de-a cowboy-lor.
Şi ce era să fac?
Trebuia să-i fi adus aici.
Unde ar fi fost linşaţi şi spânzuraţi oricum.
Te-am scutit de necazuri.
Am spânzurat destui oameni împreună, Bill.
Avem destule probleme cu hoţii de vite din Wyoming,
nu avem nevoie de un război pentru pământ
cu ciobanii.
Au intrat cu oile pe pământul meu,
după care ne-au atacat când ne-am dus după ei.
Războiul pentru pământ a început deja.
Trimite nişte ajutoare acolo
să-i ţină pe pământul lor
sau o fac eu.
Şi ai văzut cum procedez.
Salut.
Pentru Dumnezeu, Jake. Dacă ăsta e progresul, n-am nevoie.
Am mers 6 cvartale şi eşti prima persoană pe care o cunosc.
Trebuie să pui oraşul în categoria
"lucrurilor făcute pentru soţia ta".
Pe dracu, soţia mea nici nu mai vine la oraş.
Eu recunosc că-mi plac magazinele de sucuri.
Tu eşti irlandez.
Ce-ţi face turma?
Slăbită. Ce mai uscată din câte am văzut.
Ale tale?
Le-am dus sus.
Ciobanii blestemaţi au pârjolit pământul,
indiferent că e al lor sau nu.
Lucrez la asta.
Uite, dacă ai nevoie de ajutor, anunţă-mă.
Dacă am, o să fie de belea.
Belea le trebuie la nenorociţii ăia.
Salutări familiei tale.
Ţie la fel.
Jacob.
Jacob, jur că o să te omoare
una din căruţele astea motorizate.
Uite, nu e prea târziu să ne întoarcem.
Rămânem aici peste noapte.
Am luat camere la hotel.
Da, dar cina?
Păi, au şi cină.
Suntem 20.
14 pe cont propriu.
Am rezervat camere la Hotel Bozeman.
Plecăm dimineaţă.
Ce-ai vrea să faci?
Păi, tu ce ai vrea să faci?
Să ascult muzică, să privesc apusul.
După care să mă întorc la hotel şi...
să mă las şi eu aşteptată.
Putem face asta.
Nu ştiu, Jack, nu prea arată.
A spus a treia uşă pe alee.
Asta e a treia uşă.
Ce vreţi?
Umbreluţe?
Ţi-am spus că locul ăsta există, Dennis.
Încă nu sunt convins, Jack.
Nu-ţi face griji, aşteaptă puţin.
E nebunie, Jack. Nebunie curată.
Simt că sunt iar la oraş.
Eşti în oraş.
Bozeman nu e oraş.
Aici se simte ca un oraș.
Hei, de unde vin toţi oamenii ăştia?
Cred că din est.
Stau în oraş şi merg în rezervaţie.
Cum de toţi esticii ăştia ştiu de localul ăsta
şi eu abia am aflat?
Ce doriţi?
Ce aveţi?
Avem de toate.
Ce beau domnii ăia fiţoşi?
Gin Rickeys pentru bărbaţi şi Bees Knees pentru femei.
Asta vrem. Patru din fiecare.
Noroc.
Noroc la toată lumea.
Ştii dansul ăsta?
Nu ştiu nici măcar cântecul.
Vreau să încerc.
Vreau să încerc, Jack.
Cred că vrea să încerce.
- Mai bine te duci. - Da, cred că ar trebui.
Du-te acolo, cowboy.
Asta e.
Nu e prea greu.
Aşteaptă.
Promit... promit că merită să mă aştepţi.
Degetele astea.
Planul meu era o poziţie ademenitoare în pat.
Mă tem că am ratat momentul.
N-ai ratat nimic.
Sunt ameţită.
Şi eu.
Foarte şireată.
Spre deosebire de un leu care pândeşte, sau de un leopard care ambuschează,
hienele aste ale fac pe amândouă.
Urmăreşte omul la budă,
pe altul l-a urmărit în cort.
Un bărbat a murit la 8 km de aici în timp ce supraveghea la 3 m de maşină
ziua în amiaza mare.
Niciun tipar.
Ai încercat s-o momeşti?
Am legat o capră de un pom atât de mult
ca acum trebuie să-i ducem apă şi mâncare.
E legată de o săptămână.
Nu că n-ar fi de mâncare aici.
Fie e bătrână, fie rănită.
Şi e doar una, nu e haită.
O haită ar mânca un om până la os.
Ăştia abia sunt omorâţi, abia dacă mănâncă din ei.
De parcă se distrează.
Noaptea facem focuri
şi avem oameni care patrulează în echipe de trei.
Cea mai mare îngrijorare a mea este că hiena doboară omul
şi leii năvălesc peste ea.
Atunci o turmă întreagă o să vrea să guste din noi.
Când ajung ghizii mei?
Trebuiau să ajungă de ieri.
Cât de departe e satul lor?
Vreo 15 km.
Au avut atacuri acolo?
Nu ştiu.
Aş vrea să fi ştiut mai mult, dar dacă ştiam, mă făceam vânător.
Nu te îndepărta.
Pare ireal.
Ca şi când am intrat într-un tablou.
E un loc ciudat.
Nimic nu e mai frumos că atunci când răsare soarele
sau când apune,
dar la miezul zilei
soarele loveşte ca un baros.
Îl crezi pe Darwin care spune că ne tragem din maimuţe,
şi că toată civilizaţia s-a născut aici?
Îţi pot arăta urmele unor paşi de copil
prins în lavă vulcanică.
Nu ştiu de unde ne tragem,
dar am fost aici de când piatra era moale.
De mult.
În America, dacă dai peste un animal,
fuge de tine.
Indiferent ce e...
lup, cerb, urs...
dar aici... se uită la tine ca la o pacoste.
Ca la ceva ce i-a hărţuit de mii de ani.
Şi probabil le-am hărţuit.
Urmele alea sunt departe?
Nu foarte.
Arată-mi.
Ce sunt astea?
Antilope.
Arată ca nişte capre.
Poate că sunt.
Vreau să te întreb ceva.
Întreabă-mă.
- M-am gândit mult... - Pare ceva serios.
Alexandra e prea lung. În general.
Nu-ţi place numele meu.
E frumos, dar dacă trebuie să țip la tine sau altceva...
De ce vrei să ţipi la mine?
Nu la tine, în direcţia ta.
Ca şi când ar fi un leu sau altceva,
dacă spun, "Alexandra, ai grijă pentru că e un leu", este...
Dacă e un leu, nu folosi numele meu, spune doar "leu".
Ţi se cam umple gura, şi speram să-ţi pot spune
Alex.
Atunci spune-mi Alex.
S-a făcut.
Mă bucur că am lămurit asta.
Dacă a fost atât de greu să întrebi despre o poreclă...
nu m-aş aştepta la o cerere.
O cerere?
Trebuie să spun că păreai mai isteţ la bar.
O cerere în căsătorie.
Nu m-aş aştepta.
La naiba, te cer chiar acum.
Vorbesc serios.
Cred că trebuie să mă gândesc măcar o zi.
De ce?
Pentru ce?
Eşti îngrijorată că sunt lucruri la mine care n-o să-ţi placă?
Te asigur că sunt destule.
Nu aud nicio întrebare.
Mărită-te cu mine.
Asta e o afirmaţie.
E o rugăminte.
Voi, americanii, sunteţi nişte brute.
Da, doamnă.
Da.
Mă mărit cu tine.
Acum aş vrea să văd urmele alea
de la începuturile civilizaţiei, da?
Doar dacă nu vrei să tai şi "numele copiilor"
de pe listă.
La asta ne mai gândim.
Mulţumesc.
Să mergem.
Ai dreptate, e un copil. Singur, singurel aici.
Nu are degete.
Poate nu aveam degete pe atunci.
Poate că purta sandale.
Nu m-am simţit niciodată atât de mică.
N-am simţit niciodată că viaţa mea...
e o clipită.
Expiri o dată şi ne-am dus.
De asta nu vreau să pierd timp cu tine.
Nu mi se par reale.
Arată ca şi când Dumnezeu s-a uitat la formele norilor şi...
a făcut animale din ele.
Atâta logică au pentru mine.
Când te-am văzut prima dată, n-am văzut decât un bărbat îmbufnat.
Acum văd băiatul din tine.
Îl văd pe băiatul nostru în tine.
Şi eu îl văd în tine.
Părinţii mei te vor urî.
Ai mei te vor iubi.
Ai părinţi?
Credeam că te-ai târât din sălbăticia Americii.
Îmi place mai mult versiunea mea.
Alex, dă-mi mâna.
Alex?
Dă-mi mâna.
E-n regulă, dă-mi mâna, haide.
Asta e, haide.
Asta e. Aici, asta e.
Haide, haide.
Acum înţeleg de ce ai preferat Alex.
E mult mai eficient.
Bine. Ajută-mă, ajută-mă.
Alex?
Ajută-mă. Bine?
Împinge.
Bine, aşteaptă. Aşteaptă.
Şi acum?
Nu putem pleca pe jos de aici. Nu noaptea.
În plus, am sunat clopoţelul pentru o cină de 14 tone.
Trebuie să ne urcăm în acel copac.
N-ar fi mai sigur să rămânem în maşină?
Iubito, nu e nimic sigur în maşina asta. Haide.
Asta e.
Isuse.
Pentru astfel de momente.
Trebuie să recunosc
că aveam o versiune diferită de cum se va termina ziua.
Nu e amuzant.
Iubito, nu există cuvinte să descriem problema
în care ne aflăm.
E atât de rău?
Ne trebuie un copac mai înalt.
Ăsta e cel mai înalt copac de pe aici.
Asta e problema.
Ce facem?
Vom aştepta aici până dimineaţă.
Şi ne vom ruga ca o turmă de lei sau un leopard
să nu se urce în acest copac.
Crezi că vor dori să urce cât suntem aici?
Pentru noi vor dori să urce.
Îmi dai şi mie? Mulţumesc.
E şi mai frumos de aici.
Asta poate fi ultima noastră noapte.
- Nu voi permite. - Dar e posibil.
Nu voi permite.
Ce-i asta?
Hiene.
Nu scoate niciun sunet.
Au plecat?
Aşa va fi toată noaptea.
Măiculiţă!
Spencer?
Suntem aici!
Suntem aici.
Spencer?
În copac!
Măiculiţă.
Mie-mi spui.
Dă-mi mâna.
O voi coborî pe Alex la tine.
- Alex? - Logodnica mea.
Acum câteva ore era.
Mai eşti logodnica mea?
Discutăm în maşină.
Prinde asta.
Mulţumesc.
Încă n-ai scăpat de probleme.
Crezi că poţi să cobori acum?
E o turmă de lei la nici 20 m.
Vin.
Ţine.
Dumnezeule. Îţi cumpăr altă funie.
Nu, Asta e norocoasă.
Am privit moartea în ochi şi nu m-am simţit vie, Spencer.
Am simţit numai groază.
Dar ai simţit.
N-am spus niciodată că va fi amuzant.
Am spus doar că vei simţi.
Nu vreau să mai simt asta.
Mă înţelegi?
Nu vreau să mă mai simt niciodată aşa.
O lungă perioadă de timp doar asta am simţit.
Până te-am cunoscut pe tine.
Şi nici eu nu mai vreau să simt aşa ceva.
Atunci ne-am înţeles.
Mâine îţi vei găsi altă slujbă.
Iubito, asta nu era slujba mea.
Ăştia eram tu şi cu mine la plimbare la ţară.
Poate ar trebui să-mi schimb perspectiva.
Preţul de a face dragoste sub soare de două ori într-o zi
înseamnă să fiu atacată de o turmă de lei.
De 3 ori.
Ziua nu s-a terminat.
Cred că ar trebui să spun
că aud tot ce spuneţi.
Atunci înţelegi de ce te rugăm să conduci mai repede.
Sau puteţi face sex pe bancheta din spate.
De ce nu.
- Neaţa. - Neaţa.
Ai nevoie aici?
Nu.
Doar mă uitam.
Nu cred că se merită.
Dar se merită.
După toţi aceşti ani, încă se merită...
Cred că m-ai putea privi şi tu.
Ştii cum e moda acum.
Femeile se rad... pe picioare, sub braţe.
Interesant moft, să fii sigură.
Mă întreb ce spune asta despre noi, ca specie.
Nu e ca şi când femeia îşi dădea cu lama pe picioare
acum zece ani.
Am inventat intenţionat lama pentru femei
când nici nu era nevoie de vreuna, până au inventat nevoia.
De parcă nu era suficient că vindeau lame la jumate din populaţie.
Ce?
N-am spus nimic.
Dar nu ţi se pare curios?
Nu sunt curios. E lăcomia. Asta e.
Exact. Asta spuneam şi eu.
Ce spune asta despre noi, ca specie?
- Suntem însuraţi de 40 ani... - 44.
Bine, am rotunjit în minus să părem mai tineri.
Nu merge.
Şi toţi aceşti ani,
nu m-ai întrebat niciodată ceva
la care să nu fi avut răspuns.
Am un răspuns.
Ştiu.
Vrei să-l auzi?
Abia aştept să-l aud.
Asta fi cea care ne va termina.
Lăcomia va fi cea care ne va omorî pe toţi.
Sunt sigur că ai dreptate.
Acum despre ce vroiai să vorbim?
Nimic deosebit.
Am vrut doar să vorbim
şi vroiam să asculţi, şi ai ascultat.
Mă întreb dacă ştii ce rar este.
Ştiu cât de rară eşti tu.
Îmi face o deosebită plăcere şi bucurie
să te aud bolborosind despre prostii.
Nu sunt prostii.
Într-o zi femeile se vor rade între picioare
doar pentru că o firmă de lame le va spune asta, să vezi.
Nu voi fi aici să văd. Micul dejun?
Ar fi minunat.
Jacob?
Jacob... ce faci?
Mă întrebam cine e acest bătrân
care se holbează la mine în oglindă?
Când naiba s-a întâmplat asta?
Nu l-am mai văzut până acum.
Când se termină drumul, mergi încet.
Nu vreau să le zgâlţâi pe doamne.
Da, domnule.
Noi mergem cu căruţa, voi întoarceţi-vă la fermă.
Să las câţiva cowboy cu tine.
Mergeţi în faţă.
Dacă sunt ceva probleme, le întâlniţi primii.
Da, domnule.
Să mergem.
Îi dăm drumul.
În sfârşit nişte nori. Şi poate ceva ploaie.
Avem nevoie de ploaie.
Nu avem nevoie de ea când suntem în căruţă.
Avem nevoie de ploaie şi nu alegem când o aduce Domnul.
Să plouă cât mai curând.
Se trage din direcţia asta.
Da.
Coborâţi din căruţă!
Coborâţi imediat din căruţă!
Acum!
Coborâţi din căruţă!
Jack! Jack!
Ajutor!
Nenorocitul.
Jack! Jack!
Jack!
Pleacă!
S-au oprit împuşcăturile.
Încarcă armele.
Uite-i că vin.
Aveţi grijă la muniţie.
Feriţi-vă. Feriţi-vă!
La naiba!
- Jake... - Jacob.
Jake Dutton!
Sunt om de cuvânt!
Fugiţi.
Eşti împuşcat.
Amândoi suntem.
Mă duc după căruţă. Vom avea nevoie de ea.
Jacob!
John! John!
Nu, nu. Nu vrei să vezi asta.
Ce să văd?
Jacob... respiră.
Aşteaptă. Aşteaptă puţin!
Vei ajunge în Iad dacă faci asta, doamnă.
Uite, du-mă la cel mai apropiat şerif
şi lasă-l să mă spânzure.
Aşa îţi vei obţine dreptatea
fără a închide porţile Raiului.
Ce ştii tu despre Rai?
- În dormitor? - În bucătărie.
Pe masă.
Pune-o pe Elizabeth pe masa cealaltă.
Foarfeci în sertarul de sus. Două perechi.
Adu-le pe amândouă.
Carl, Carl, pe uşa din stânga sunt cearceafuri curate.
Şi o găleată, adu-o aici.
Mulţumesc.
Ţine. Ţine.
Apasă astea pe rană,
va opri sângerarea.
Apasă tare.
Jake, o să fii bine.
I-ai omorât pe toţi?
A scăpat unul.
Voi trimite după şerif la prima oră.
Fără şerif.
Dacă se aude ce mi-au făcut...
vor veni toţi după locul ăsta.
Băncile, minerii.
Hoţii.
Fără şerif.
... Cara.
N-are rost.
Încă vorbeşti. Încă respiri.
- Dragă... - Nu renunţ.
Spencer trebuie să se întoarcă acasă.
Adu-l acasă.
Cara, adu-l acasă.
Doamne fereşte!
Tu ocupă-te de fată. Noi doi începem cu el.
Tinere, tu trebuie să mai aştepţi.
Nu-ţi face griji pentru mine.
Cara, înapoi.
Cara, nu avem timp.
Ieşi de aici!
Imediat!
Adu morfina.
Tu fierbe imediat nişte apă!
Vino aici, apasă aici.
Acolo! Da, apasă.
Apăsă cu putere. Asta e, asta e.
"Spencer, fratele tău a fost ucis.
"Până vei primi scrisoarea asta,
"cred că va muri şi unchiul tău.
"Nepotul tău a fost rănit.
"Ferma şi moştenirea ta sunt în pericol.
"Războiul s-a abătut asupra acestui loc şi asupra familiei.
"Orice război duci cu tine va trebui să mai aştepte.
"Trebuie să te întorci acasă şi să te lupţi cu ăsta".
corvin.predoiu (Subtitrãri-noi Team) www.subtitrari-noi.ro