Alo?
Alo!
Hei, sunt aici, amice!
Scuze. Am închis.
Nu. Eram aici dinainte de a fi stins lumina.
Clauza bunicului, omule.
Vreau un Super Patty dublu cu brânză...
Lumina era din greşeală.
Am închis. Îmi pare rău.
Lumina era aprinsă!
Cât de tare îţi doreşti slujba asta? Pentru că voi suna la birou chiar acum !
- Un Super Patty dublu...
cu brânză, cartofi prăjiţi, şi un Sprite dietetic mare.
Conduceţi înăuntru, vă rog.
Ce dracu' e asta?
Clienţii, omule! Terminaţi cu cafteala şi daţi-mi mâncarea!
Hei.
Amice?
SERIA 7, EPISODUL 3 "INFOMETAT"
Eşti propriul tău stăpân,
şi controlezi absolut tot ce faci.
- Ce mai faci? - Bună, Rob.
- Bună, dle. Rice. - Cum merge, Rob?
- O zi bună, Lucy. - Şi ţie, Rob.
Bine aţi venit la Lucky Boy. Vă pot lua comanda?
- Da, o vom face în felul nostru. - Agenţii speciali F.B.Î. Scully şi Mulder.
- Am vrea să vorbim cu managerul, vă rog. - Cu ce vă pot ajuta?
Domnule, puteţi să vă strângeţi angajaţii, vă rugăm?
- Ce se-ntâmplă? - Anchetăm o crimă.
A fost găsită o maşină într-un bazin la 10 mile de aici. În portbagaj era un corp.
- Şi ce-are asta de-a face cu noi? - În maşină s-a găsit şi asta.
E o insignă dată doar angajaţilor. Corect?
Da. " Free Fer Fridays." E o promoţie...
prin care cumperi un Super Patty şi primeşti altul gratis.
Dar sunt 4 Lucky Boys doar în Costa Mesa,
şi vreo 30 în Orange County.
- 32. - Mda, o zi lungă, aşa că să trecem la subiect
- Toată lumea are insigna? - Le purtăm doar vineri.
"Free Fer Fridays."
Da, dar are toată lumea insigna?
Hei, tu de colo. Cum te numeşti?
Oh, nu, cred că am lăsat-o acasă,
pentru că nu trebuie să le purtăm decât vineri.
Şi e al dracului de sigur că n-am lăsat-o pe nu ştiu ce tip mort.
Nu cred că am spus că victima era bărbat.
Vă vom ruga acum să ieşiţi cu toţii afară...
- Până ce aruncăm o privire în zonă. - Cine era victima?
Se numea Donald Edward Pankow.
Vă sună cunoscut?
Nu.
O să-mi iau nişte ţigări.
Cred că mai bine aş suna la sediul corporaţiei...
şi să văd ce vor să facem.
Hei, Scully.
Uite-aici. Ştii că se spune...
că n-ai vrea să vezi bucătăria vreunuia dintre restaurantele tale preferate?
Cumva, nu cred că Lucky Boy ar intra pe lista aceea.
Ce vreau să spun e că e mult mai curat decât celelalte.
- Nu crezi? - Parcă da.
Deci ce spui, Mulder? Că locul a fost curăţat de sus până jos...
pentru a şterge urmele? - Se poate.
Poate că mă gândesc că ăsta a fost locul faptei.
Adică domnului Pankow i s-a scos creierul...
din craniu chiar în bucătăria asta?
Undeva trebuie să se fi întâmplat.
Dar lângă aparatul de făcut shake, Mulder?
Cred că ar trebui să verificăm dulapurile angajaţilor,
şi nu să întreţinem ideea că chirurgia ad-hoc a avut loc aici.
Nu i-aş spune chiar "chirurgie".
Dar dacă creierul i-a fost mâncat? Nu e nemai auzit.
Există nişte triburi în Noua Guinee care consideră creierul uman o delicatesă.
- Mda, dar, Mulder, suntem în Orange County. - Mda? Şi ce-i cu asta?
Doar că...
nimic din modul cum a fost abandonat cadavrul nu sugerează un omor făcut din fetisism.
Creierul n-a fost extras intact.
Dar dacă creierul omului a fost mâncat direct din craniu?
Printr-o deschizătură de 4 cm care arată ca şi cum ar fi fost făcută cu o freză?
Poate a fost tăiat. Poate a fost perforat.
Ceea ce ţie îţi par urme de unelte mie îmi pare ceva mai organic.
De parcă ar fi fost făcută...
de o limbă, sau o trompă.
Trompă aparţinând cui?
Nu ştiu.
Oh. Alo. Uite aici.
Îţi seamănă a sânge?
- Da, aşa pare. - Ce e aia?
Lângă. E...
Oh, Doa... E materie... E materie cenuşie acolo?
Nu, aş spune că e carne tocată.
- Carne tocată? - Mda.
Rob Roberts? Sunt agentul Mulder.
Bună, din nou. Scuze că vă deranjez acasă.
- Nici un deranj. - Pot intra?
- Da, s... sigur. Sigur. - Grozav.
Ce... ce pot face pentru dvs.?
- Locuiţi singur? - Da, sunt singur.
- Mama sau prietena? - Ce?
Haide, omule. Cine curăţă după tine?
Niciuna. Sunt doar eu. Trăiesc singur.
Ei, bravo. Ştiţi se spune că celibatarii sunt doar nişte urşi care au mobilă.
Adică, la mine acasă, e...
Dar aici, poţi simţi parfum de pin.
- Merci. Pot... să vă servesc cu ceva? - Da.
Da, un cheeseburger cu mulţi cartofi prăjiţi.
Glumă proastă. Scuze.
Domnule Rice, managerul dvs.,
mi-a spus că vineri aţi stat până târziu la servici.
- Aşa e? - Da, sigur. Vineri.
Ne-a crăpat congelatorul.
Am rămas să arunc carnea care se stricase.
- Mda, v-aţi oferit să închideţi? - Da.
Mda, bine. V-aţi oferit.
Oferit.
Cele... 17 kilograme de carne tocată...
pe care v-a pus dl. Rice să le aruncaţi... ce-aţi făcut cu ele?
- Le-am aruncat afară. - Unde?
În tomberon... în spatele restaurantului.
Hmm. Ciudat.
Aşa m-am gândit că aţi făcut, aşa că am verificat tomberonul, şi era gol.
Ceea ce e ciudat, pentru că gunoiul se ridică joia,
şi dvs. aţi aruncat carnea vineri.
Deci te-ai aştepta ca carnea să fie acolo, nu?
Nu văd ce legătură are asta cu crima, oricum.
Să văd dacă mai vroiam să vă întreb ceva.
Sânge.
Sângeraţi.
Am... mi-am muşcat buza.
Cred că asta ar fi tot, deocamdată.
Oh, hei, eu... sper că-l veţi pride pe tip, ştiţi?
Nu, deja am idee cam cine ar putea fi.
Mulţumesc.
- Ce vrei? - N...Nimic.
Plimbă ursul.
Bună. Am un mesaj pentru Rob Roberts.
Mă numesc Dr. Mindy Reinhart,
şi sunt consilier psihologic...
de la Programul de Asistenţă al Angajaţilor al Corporaţiei Lucky Boy.
Mă adresez tuturor angajaţilor restaurantului dvs...
în legătură cu recentele neplăceri avute acolo.
Rob, aş vrea să vii la biroul meu la 11 mâine dimineaţă.
Fiind o cerere a asiguratorului angajatorului,
această întâlnire este obligatorie.
Sunt la Irvine Medical Park, camera 308.
O seară plăcută.
Auto-disciplina. Asta e numele jocului.
e lucrul care ne separă de animale,
presupunând că o ai.
Deci cum o obţii? Nu poţi merge...
la magazin să cumperi auto-disciplina.
N-o poţi comanda pe internet. Aşa că de unde provine?
Poveste adevărată. Aveam 126 de kilograme.
Vă vine să credeţi? E adevărat.
Trăiam ca să mănânc, doamnelor şi domnilor.
Întreaga mea viaţă gravita în jurul mâncatului, pentru că mi-era foame mereu.
Apetitul mă controla.
Restaurante de 4 stele, Denny's... Nu conta, şi nu mă opream.
Nu m-am oprit până ce nu mi-am luat viaţa în hăţuri.
Nu m-am oprit până ce n-am apăsat frânele şi am spus "Ho !"
Ricardo, eşti propriul tău stăpân,
şi controlezi absolut tot ce faci.
Oh, frate. Ce?
Ce... Derwood.
Cum ai intrat aici?
Un meşteşug pe care l-am deprins în Chino.
Am făcut un 10 pentru tentativă de crimă.
Nu ştiai că sunt un fost puşcăriaş?
Mda, nimeni de la lucru nu ştia.
Nu până la ancheta asta a F.B.I.-ului...
care a bulversat pe toată lumea.
Derwood, ce pot face pentru tine?
Ştii că am fost concediat aseară?
O slujbă măruntă şi stupidă,
unde te pun să porţi o pălărie de hârtie.
Şi m-au concediat. Şi, în plus faţă de asta,
pentru roşcata de la F.B.I.,
sunt primul suspect în acest caz.
Dar asta nu mă prea afectează, ştiind că tu ai făcut-o.
Pilule de dietă.
Ale tale, nu?
Ştii, le-am găsit când am deschis sâmbătă dimineaţa.
Nu le-am arătat, că m-am gândit, ce dracu, nu?
Dar apoi vine toată chestia asta cu crima,
şi am observat asta.
Ăsta nu e ketchup, omule.
Ce... Ce vrei, Derwood?
Nu ştiu. Ce ai?
TV, video.
Nah, sunt rahaturi, nu-s de firmă.
Dar, ştii, iau aia, şi banii din bancă,
şi tu primeşti asta, şi îmi ţin gura.
Şi poate vei reuşi să părăseşti oraşul...
înainte ca braţul lung al legii să te apuce de gonade.
Sau poate că nu.
Doseste-le.
A..., bună.
Rob?
Scuze că te deranjez, dar aseară în faţa clădirii,
a stat un om într-o maşină parcată ore întregi.
L-ai văzut, cumva? Era o maşină maro.
Era la patru ace, aşa că n-am chemat poliţia.
Dar era încă acolo când m-am dus la culcare.
Sylvia, nu ştiu ce să spun.
A plecat acum, dar, ştii, fii atent în caz că se întoarce.
- În regulă. - Mulţumesc.
- Deci te sun deseară să-ţi spun...
unde să-mi aduci noul videorecorder.
Oh. Şi nu încerca s-o tai din oraş.
Nu vei ajunge prea departe.
Hei, chiar omul pe care vroiam să-l văd.
Cum eşti azi, Rob?
- Bine. - Mda. Mă bucur că te-am prins.
Oh, hei, tocmai veneam spre tine,
şi l-am văzut pe Derwood Spinks la un bloc de-aici.
- Nu venea de la tine, nu-i aşa? - Nu, nu l-am văzut.
Bine. M-aş ţine departe de el. E suspectul principal în cazul Pankow.
- Credeţi că el a făcut-o? - Eu? Nu. Nu, aş spune că...
asta e părerea poliţiei din Costa Mesa, şi a partenerei mele.
Deci nu pe el îl căutaţi?
Nu. Nu, cred că căutăm pe cineva care are un impuls de a ucide
Pur şi simplu nu se poate stăpâni.
Oh, o întrebare rapidă. Carnea pe care ai aruncat-o în tomberon?
- Ce e cu ea? - Tomberonul are încuietoare.
- Mda. - Cine ar putea avea cheia?
Noi,
şi firma de salubritate.
Hei, stai. Ce vrei sa spui?
Leg doar nişte fire.
Bun, mi-ai primit mesajul, Rob. Apreciez că ai venit.
Va fi pur şi simplu formal. Poftim.
Vreau să trecem în revistă unele lucruri.
Nu este o ceremonie, deci dacă vrei să vorbeşti despre altceva,
dă-i drumul, da?
N-a fost o săptămână prea uşoară, nu-i aşa?
Nu.
Poliţia a fost la restaurant, şi F.B.I.-ul.
Sunt sigură că a fost ceva foarte stresant pentru tine.
Cam aşa.
Aşa că vrem să rezolvăm potenţialele probleme...
pe care ţi le-ar fi putut provoca stresul ăsta.
- Aşa că hai să parcurgem câteva întrebări standard împreună.
Rob, ai avut probleme recent cu insomnia?
- Coşmaruri?
Te-ai simţit amorţit din punct de vedere emoţional?
Vezi vreodată lucruri care nu se află acolo, sau auzi voci?
- Spune-mi, Rob, simţi... - Această...
Această... Această crimă?
Da?
Ce fel de monstru ar face aşa ceva?
Nu cred în monştri.
Dar cred în oameni.
Şi câteodată, ei fac lucruri groaznice...
din slăbiciune, boală sau frică.
Dar cred cu adevărat că înăuntru,
chiar şi cel mai rău dintre noi vrea să fie bun.
Rob, mai e ceva care te tulbură şi despre care vrei să vorbeşti?
Îmi pare rău. Credeam că am pus voice mailul.
Mindy Reinhart.
Da, agent Mulder. Cu ce vă pot ajuta?
Nu, mă tem că nu pot face asta.
Îmi pare rău, dar ar viola confidenţialitatea relaţiei medic-pacient.
Eu...
Scuzaţi-mă, agent... Rob?
Da? Trebuie să mă întorc la lucru acum.
Mă sunaţi mai târziu să terminăm conversaţia?
N-ar trebui să fii aci, Derwood. Ţi-am fi trimis prin poştă ultimul cec.
Dă-mi doar banii mei, Rice.
Ce mai faci, ucigaşule?
Ar trebui să ai ceva bani şi pentru mine, nu?
Uite. Acum te rog, pleacă.
Cu plăcere, amice.
Oh, s-ar putea să prind happy hour.
Dacă tot e un rămas bun, când nu se uită nimeni,
obişnuiam să-mi suflu nasul în mâncare.
Bon appetit.
Dacă mai e cineva aici, o să te doară!
Rob?
Căutai astea?
Înţelegerea a picat, prietene.
Ştii tipul pe care l-ai răcit, Pankow?
Tocmai am auzit că nu mai avea creier în cap.
Eşti un ciudăţel bolnav, omule.
Ai o groază de probleme.
Dacă aş fi F.B.I.-ul,
te-aş dori rău de tot.
Inamicul public numărul unu, şi alea-alea.
Recompensă mare.
Aşa că te voi turna chiar eu,
"lucky boy" (norocosule).
- Rob. - Bună.
Spuneai că ar trebui să ne terminăm conversaţia.
Intră.
- Cred că am nevoie de ajutor - Spune-mi de ce crezi asta.
Am impulsul de a mânca.
Mi se face foame. Şi încerc să mă abţin cât pot,
dar în cele din urmă, eu... mi se face atât de foame încât nu mai pot, şi...
Chef, apoi golire?
Mănânci prea mult, şi apoi te strădui să vomiţi?
Nu. Doar mănânc.
Dar asta te face să te simţi prost.
Cred că mă face să simt că nu sunt un om bun.
Rob, există atât de multe tulburări de hrănire.
Oameni de toate vârstele suferă din cauza lor.
Dar dacă au ceva în comun, asta e lipsa respectului faţă de sine.
Şi e păcat, pentru că lista această poate fi ca o oglindă de bâlci.
Reflectă o imagine deformată şi urâtă a sinelui.
Cum crezi că ar arăta Cindy Crawford într-o oglindă de bâlci?
Ciudat?
- Urâtă. - Şi cum ar arăta cei mai arătoşi oameni din lume?
Să zicem, Peter Jennings într-o oglindă de bâlci?
- Urât. - Şi cum arăţi tu...
în oglinda asta?
Crezi că ceea ce vezi e un om rău?
Unul fără de folos? Îţi spun ce văd eu.
Văd un zâmbet drăguţ.
Văd nişte ochi căprui adânci.
Văd bunătate.
Acum, Rob, vreau să te uiţi în oglinda asta...
până vei vedea aceleaşi lucruri pe care le văd eu.
E o întâlnire la care aş vrea să mergi deseară.
E în fiecare luni, miercuri şi vineri.
Poţi vorbi cu mine când vrei.
Dar ăştia sunt cei mai buni. Ei te pot ajuta într-adevăr.
- Trebuie să plec. - Întotdeauna eşti în grabă.
Mulţumesc,
şi aş vrea să înţelegi...
că încerc cu adevărat să fac ce e bine.
- Hei, Rob, nu mi-ai spus că ai un prieten la F.B.I. - Ce?
E sus. I-am spus de bărbatul ciudat din maşina maro,
şi a spus că se va ocupa.
Bună ziua, Rob.
Domnule, vă pot vorbi?
Derwood Spinks a dispărut.
Maşina i-a dispărut, împreună cu nişte lucruri personale.
Partenerul meu l-a văzut pe Spinks în împrejurimi ieri dimineaţa.
Atunci, i-aţi spus agentului Mulder că nu l-aţi văzut pe dl. Spinks.
Corect?
Nici nu-l cunosc aşa de bine.
Dacă avea de gând să plece, nu ar fi venit să-mi spună mie.
Cine a spus că a părăsit oraşul?
Nu ştiu. Nu asta credeţi că a făcut?
Nu, nu. Eu, personal, cred că e mort.
Nu pot vorbi şi în numele ei, dar cred că orice ar fi fost...
ceea ce l-a omorât pe Donald Pankow, a făcut-o şi cu Derwood Spinks.
Ce... ce vreţi să spuneţi cu "orice ar fi fost"?
O să-ţi spun un mic secret.
Am reuşit s-o ţinem în secret până acum,
dar lui Donald Pankow îi lipsea creierul din craniu.
Partenera mea a reuşit să găsească ceva ce rămăsese nedetectat.
Era vârful a ceva ce poate fi descris...
ca un mic dinte de rechin înfipt adânc în os.
Cred că căutăm ceva ciudăţenie genetică...
un prădător carnivor încă neidentificat.
Un monstru, dacă vrei.
Nu există aşa ceva.
Ei, n-o crede. Se potriveşte.
Are un impuls biologic imperativ de a mânca.
Cred că a mâncat chiar şi carnea tocată aruncată.
Da? De ce?
Pentru că nu poate omorî nepedepsit, şi o ştie.
Ştie că cu cât mai mulţi oameni se hrăneşte, cu atât mai repede va fi prins.
Dar foamea e tot timpul prezentă,,
şi şi-o satisface cum poate.
Îmi... îmi pare rău,
dar asta e cam ca poliţistul bun şi nebun.
De ce îmi spuneţi toate astea?
Cred că ştii de ce.
Mulţumim, dle. Roberts.
Vă vom contacta dacă mai avem întrebări.
Atenţie la monstru.
Hrana diavolului, cu glazură de zahăr.
Şi e ca, "Mântuieşte-mă de cel rău".
Intră.
Intră. Deci,
Am copt trei duzini...
pentru strângerea de fonduri de la şcoala fiică-mii.
Şi la 3:00 dimineaţa în noaptea dinainte, iată-le,
toate trei duzinile,
aliniate şi chemându-mă.
Ştiţi, în trecut,
exista o bună şansă să le mănânc pe absolut toate.
Puţin spus, nu?
Eşti pentru prima oara aici?
Da.
Mai vrea cineva să ne împărtăşească ceva?
Ai chef să te prezinţi? Toţi sunt de treabă.
- Cineva? - Nu te teme. Pe mine m-a ajutat.
Bună.
Mă numesc Robert Roberts.
Oamenii... Oamenii îmi spun Rob.
Bună, Rob!
Am... am o tulburare de hrănire.
Sunt clar un carnivor,
nu un vegetarian.
Am avut poftele astea... toată viaţa.
Şi... doar recent,
de vreo lună,
au devenit prea puternice ca să pot rezista.
Povesteşte-ne.
Cred că gustul e ceea ce mă face să răspund.
Sărat şi... suculent.
Cremos într-un fel.
Textura înăuntrul gurii...
Ştiţi, dinţii se afundă în ea...
ca într-un nor suculent.
Şi are un gust atât de bun.
Ştiţi, nici nu-ţi vine să o înghiţi.
Vrei doar s-o mesteci...
până dai ochii peste cap.
Îţi aminteşti când am venit prima oară?
Oricum, e o reală problemă.
Stai. Ce-a făcut fostul tău soţ?
A spus că-s prea grasă ca să merg cu maşina lui sport...
că doar voi strica arcurile.
Aşa că m-am aşezat pe capotă şi am sărit.
Şi nu m-am oprit până n-a venit poliţia.
Mi-au dat dreptate.
Hei, mulţumesc, Sylvia.
Noapte bună, Rob.
Noapte bună, Sylvia.
Vin imediat.
Ce dracu' se întâmplă?
Oh, Doamne! Chemaţi poliţia!
E totul în regulă?
Dl. Derwood Spinks, în viaţă şi bine.
Ştiţi ceva, oameni buni? Ce-ar fi să vorbim afară?
Sunt nedumerit, Rob.
Te ajută să redecorezi?
- V-am minţit. - În legătură cu ce?
Derwood venea...
de la mine în dimineaţa în care l-aţi văzut.
A spus că dacă vă spun, mă omoară.
De ce nu vroia să ne spui?
Vinerea trecută,
a rămas, când eu curăţam congelatorul.
Mi-a spus să plec acasă, că termină el.
Ştiţi, nu...nu ştiam de ce dracu' era aşa drăguţ cu mine.
Dar când am ajuns acasă,
mi-am dat seama că cheia de la tomberon e la mine.
Atunci am mers înapoi,
şi l-am văzut curăţând sângele ăla.
Probabil te-ai speriat foarte tare.
Da, dar ar fi trebuit să spun adevărul de la început.
Îl recunoşti?
Nu.
E detectiv particular. Fostul soţ al lui Sylvia Jassie...
l-a angajat pentru a o spiona.
Dar acum acest Steve Kiziak e dat dispărut.
A fost văzut ultima dată în faţa apartamentului tău.
Nu l-ai observat?
Nu, eu nu am... observat nimic.
Poate ar trebui să vorbim cu Sylvia din nou.
Nu cred... Nu cred că e acasă.
Ah, o să o găsim.
Nu-ţi fă griji, Rob. Nu va mai dura mult.
Oh, Doamne.
Rob? Ce s-a întâmplat?
E o poveste lungă.
Ce... Ce vrei?
Treceam prin zonă, şi mă gândeam să te salut.
- Bună. - Rob, eşti în regulă?
Tu ai făcut asta?
Nu! Derwood Spinks a facut-o.
Ştii, el e cel care...
Cum spuneam, e o poveste lungă.
Unde mergi?
La un prieten acasă.
Trebuie să plec acum.
Eşti sigur că eşti bine? Nu te simţi...
Da, sigur. Sunt... sunt bine, ştii?
Atât că când ai venit să mă vezi ieri,
am simţit că vroiai să-mi spui ceva, dar n-ai putut.
Asta a fost ieri.
Vrei să vorbim acum?
Dă-mi voie să te opresc, bine?
Nu trebuie să-ţi mai faci griji pentru mine.
De la... De la ora 10:38,
nu mai sunt angajat al corporaţiei Lucky Boy.
- Mi-am dat demisia. - Rob.
Sunt aici ca prietenă.
Atunci, consideră-mă vindecat.
Am avut o revelaţie aseară.
- Ai participat la întrunirea O.A.? - Da.
- Şi cum a mers? - O completă pierdere de timp.
Îmi pare rău.
Deci sunt o adunătură de grăsani.
Şi ce-i? Poate au...
o cerinţă biologică imperativă...
de a mânca prea mult.
Te-ai gândit vreodată la asta?
Ştii, poate şi eu am o asemenea cerinţă.
De ce să fie asta ceva rău?
Ce, va fi sfârşitul lumii? E doar biologie.
Nu poţi lupta cu biologia. Nu poţi.
- Se pare că te-ai săturat să te simţi vinovat. - Bingo.
M-am săturat...
să mă prefac că sunt ceva ce nu sunt.
Tu l-ai omorât pe omul ăla, nu?
Ce-ai spus?
De aceea te simţi aşa vinovat, nu?
Poţi să-mi spui de ce ai făcut-o?
- Cu cine ai vorbit? - Cu nimeni.
Mi-am dat seama după ultima noastră întâlnire.
- Ai vorbit cu F.B.I.-ul, nu-i aşa? - N-am vorbit cu nimeni.
Şi n-aş face-o fără permisiunea ta, dar mă aflu aici...
ca să-ţi cer să te predai.
Vreau să primeşti ajutorul de care ai nevoie.
Habar n-ai despre ce dracu' vorbeşti.
Ba da, Rob.
Ba nu!
Ai spus...
că nu crezi în monştri.
Aşa e?
Dar...
acum?
Dar...
acum?
Crezi... în monştri?
Bietul de tine.
Prin ce a trebuit să treci.
- Oh, Doamne. - La o parte, Rob.
- La o parte. - Dr. Reinhart, treceţi de lângă el.
- Nu-i faceţi rău. - Rob, am urmărit-o pe Sylvia.
Pur şi simplu nu te poţi opri, nu-i aşa?
La podea.
Rob, la podea!
Rob.
Fii acel om bun care ştiu că vrei să fii.
De ce?
Nu pot fi ceva ce nu sunt.