Timpul trece prin momente...
momente ale căror trecut...
definesc calea unei vieţi...
la fel de sigur precum duc şi către sfârşitul ei.
Cât de rar ne oprim să examinăm acea cale...
să vedem motivele pentru care se întâmplă toate lucrurile.
Să vedem dacă calea vieţii noastre e propria noastră creaţie,
sau doar una pe care plutim în derivă cu ochii închişi.
Dar dacă ne-am putea opri, ca să profităm...
de fiecare moment înainte de a trece?
Am putea vedea atunci bifurcaţiile fără număr din drumul care a alcătuit o viaţă?
Şi văzând acele alegeri,
să alegem o altă cale?
SERIA 7, EPISODUL 17 "TOATE LUCRURILE"
Văd ca furtuna a izbucnit...
în miezul nopţii.
Nelăsând nimic pentru mine.
Totul a fost dus de apă.
Ploaia împinge clădirile.
- Am pus laboratorul să grăbească... - Cerul se transformă...
Am spus că am pus laboratorul să se grăbească cu rezultatele autopsiei lui Szezesny, dacă eşti interesat.
- Te-am auzit, Scully. - Szezesny s-a înecat într-adevăr.
Dar nu ca rezultat al inhalării vreunei ectoplasme, aşa cum cu atâta vehementa ai sugerat.
În ce altceva s-ar fi putut îneca?
Cocktail Margarita.
Data pe gât împreună cu vreo 1 litru de Corcovado Gold tequila, pe care...
după câte se pare, ea şi prietenii ei le-au consumat rapid în pădure...
în timp ce reincercau să pună în scena Proiectul Blair Witch.
Cred că asta cere o anchetă puţin mai aprofundata, tu nu?
Nu, eu nu.
Ei, nu contează, avem un peşte mai mare.
Ocupă loc, Scully. Uită-te la asta.
- Nu e minunată? - Cercuri în lanuri, Mulder?
Cercuri în lanuri generate de computer.
E o imagine fractala prezisă de computer pe baza datelor...
fiecărei apariţii a fenomenului din ultimii 40 de ani.
Ceea ce nu ştiu majoritatea oamenilor e ca din 1991 încoace...
a existat o creştere dramatică...
în mărime şi complexitate a modelelor cercurilor.
Atunci a apărut în Anglia setul Mandlebrot...
o serie de cercuri perfecte geometric apărute peste noapte...
Trei ani mai târziu, în 1994,
au apărut formaţii chiar şi mai complexe simultan...
la capetele opuse ale Angliei fata de setul Mandlebrot,
Care a rămas în centrul lor.
Apoi în 1997, au apărut formaţiuni chiar şi mai complexe.
Şi nu am chiloţi pe mine.
- Hmm? - Nu mă asculţi.
Ba da.
Doar că nu văd care e ideea.
Ideea e ca un program de computer ne-a demonstrat...
ca acestea nu sunt doar nişte coincidente aleatoare.
Iar acelaşi program a prezis că în doar 48 de ore...
vor apare nişte formaţiuni chiar mai complexe pe un câmp de lângă Avebury.
48 de ore, Scully, dar nu m-ar deranja să ajungem mai repede.
- Să ajungem unde? - Anglia. Am luat două bilete la zborul de la 5:30.
Mulder, trebuie să merg la spital şi...
să termin raportul autopsiei pe care mi-ai cerut s-o fac.
Şi ca să fiu sinceră, e sâmbătă.
Şi nu m-ar deranja, ştiu eu, să fac o baie.
- Ce dracu' înseamnă asta? - Înseamnă că nu sunt interesată...
în urmărirea unor fermieri buni la geometrie în liceu.
Şi de altfel, cu ce te-ai alege din asta?
Ce-ai afla? Adică, nu are legătură nici pe departe cu FBI-ul.
O să-ţi anulez biletul.
Mulţumesc pentru masă.
Mulder. Uite, totdeauna suntem pe fugă.
Totdeauna în urmărirea următoarei bombe.
De ce nu poţi sta locului?
N-aş şti ce scap.
Mă numesc Dana Scully...
şi mi s-a spus că pot lua un fişier de autopsie despre o d-ră. Szezesny.
E pentru FBI.
Să vedem. Oh.
Semnaţi aici, vă rog.
Mulţumesc.
Bună. Mi s-au dat nişte rezultate greşite.
Radiografia marcată D. Waterston era în plicul marcat Szezesny.
Aşteptăm rezultatele autopsiei.
Îmi pare rău. Probabil le-au încurcat între ele.
Scuze pentru neplăcere.
Mulţumesc.
Este... Este D.Waterston cel de pe radiografie,
doctorul Daniel Waterston?
Waterston, Waterston. Da, el e.
Internat ieri, la secţia de coronarieni, camera 306.
Mulţumesc.
Îmi pare rău. Nu ştiu ce să mai zic.
Totul pare să fie cum trebuie,
având în vedere circumstanţele.
Aşa că nu vă faceţi griji.
Dacă vreţi, vă duc la cantina spitalului.
Mda, în regulă.
Sunt telefoane acolo? Trebuie să sun.
Da.
Scuzaţi-mă. Vă pot ajuta cu ceva?
Uh, Scuze. Sunt Dr. Scully. Eram în spital şi...
Putem merge pe hol?
Da.
Sunt cardiologul Dr-ului. Waterston, Paul Kopeikan. Spuneţi că vă cheamă Scully?
Da, Dana Scully.
- Dr. Waterston mi-a spus de dvs. - Probabil vă înşelaţi.
I-aţi fost studentă, nu?
Are vreo boală de inimă?
Dr. Waterston a venit ieri cu mari dureri în piept.
Şi ne-a cerut să-i facem o ecocardiogramă...
şi o biopsie deoarece avusese simptome...
ale unei infecţii respiratorii în urmă cu o săptămână.
Din fericire, a făcut bine.
- Înseamnă că e grav. - Dar tratabil.
- Îl voi trezi curând dacă vreţi să... - Nu.
E în regulă. Dar mulţumesc pentru timpul acordat.
Probabil a fost un profesor minunat.
Îi studiez cercetările despre pericarditele constrictive de ani de zile.
Da.
E un om remarcabil.
Aţi venit să-l vedeţi.
Îmi pare rău. Cine e?
- Margaret Waterston. - Maggie.
E totul în regulă?
- Depinde, nu-i aşa? - Poftim?
Nu contează. Dr. Kopeikan i-a spus tatei că aţi fost aici, iar acum vrea să vă vadă.
- Pentru ce? - Uitaţi.
Mi-a cerut să vă sun, aşa că v-am sunat.
Nu ştiu, Maggie. Eu... Nu ştiu dacă voi avea timp.
Nu ştiţi dacă veţi avea timp.
- Maggie, rămâi o clipă. Am un alt apel. - Ascultaţi.
Chiar dacă veniţi, asta nu înseamnă că vă accept prezenta în viaţa lui.
Alo?
Nu va voi mai vedea niciodată.
-Alo? - Hei, eşti acolo?
- Mulder, nu trebuia să fii în avion?
E la 5:30, îţi aminteşti?
Da. Cred că am pierdut noţiunea timpului.
Ascultă, te sun... E un moment nepotrivit?
Nu, tocmai am intrat. De ce?
Exista un grup în D.C. care studiază cercurile din lanuri,
iar ei au un set de coordonate total diferit de al meu.
- Mulder, nu mă duc. - Trebuie să-ţi cer o favoare.
Unul dintre ei locuieşte lângă spital...
şi au ceva poze şi date sensibile pe care nu vor să le trimită prin fax
Aşa că mă întrebam dacă n-ai putea să mergi până acolo şi, ştii,
să le iei şi să le pui...
Vorbeşte-mi, Scully.
Ies deseară, Mulder.
- Păi, de ce nu zici aşa? - Uite.
Lasa adresa pe robotul telefonic...
şi voi încerca.
Îmi pare rău. Am greşit camera.
E în regulă.
Bună.
Trebuie să dau ochi cu diavolul ca să mă binecuvântezi cu prezenţa ta?
Cu siguranţă nu cu diavolul.
Cum te simţi, Daniel?
E greu când corpul nu mai vrea să joace.
Eşti foarte norocos că ai cerut acel diagnostic.
Nu e vorba de noroc, Dana.
Asta fac doctorii zi de zi. Poate ai uitat.
Daniel.
Deci, cum de eşti în Washington?
E o poveste lungă.
- Cum e la FBI? - De aceea voiai să mă vezi?
Ca să-mi mai aminteşti odată ce alegere greşită am făcut?
Crede-mă, motivaţia mea e mai egoistă.
Mă sperii, Daniel.
Ştiu.
Te speriu...
pentru ca reprezint ceva ce e întipărit,
nu doar în mintea ta, dar şi în inima ta...
ceva după care tânjeşti în secret.
Nu mi-ai acceptat niciodată motivul plecării.
Nu era un motiv. Era o scuză.
Dar ai înţeles de ce.
Nu pot crede că FBI-ul reprezintă o pasiune.
Nu că medicina.
Îmi pare rău că am venit.
Voiam doar să mă asigur că eşti bine.
Ştiu cât de greu trebuie că ţi-a fost,
şi să intri numai pe uşa aceea.
Dar n-ai fi venit dacă nu doreai.
Asta spune ceva, nu-i aşa?
- Scully. - Tocmai voiam să-ţi las un mesaj.
Am adresa la care te-am rugat să mergi.
E vorba de o femeie.
Lucrează cu Centrul de Vindecări Daoist.
- Şi cercetează cercurile din lanuri? - Nu-ţi da ochii peste cap, Scully.
- Mulder.
Vrei ca eu să...
Scully?
Scully, eşti acolo?
Bună. Eu... Aţi fost...
- La spital azi. - Aşa e.
E ciudat.
Sunt agent Scully. Am venit în numele partenerului meu.
- Pentru cercetările mele. - Pentru FBI, oricât de ciudat ar suna.
- Sunt Colleen Azar. Vreţi să intraţi? - Nu, mulţumesc. Eu...
- Cred că am nevoie de aer. - Vă simţiţi bine?
Da, eu... Adică, da, eu... Sunt doar puţin zguduita.
Cred că un accident de care am scăpat. Nu e nimic serios.
Un accident nu e chiar un nimic.
- Poftim? - Din experienţa mea,
sunt adesea urmarea neatenţiei unuia dintre noi.
Nu vreau să par dura, dar nu prea am timp.
Sigur. Mă duc după hartii.
Credeţi că ceea ce facem e cam ridicol, nu-i aşa?
Ca să fiu sinceră, nu prea ştiu ce faceţi.
Dar v-aţi format deja o părere despre asta.
Trebuie să plec.
Exista o inteligenţă superioară în toate lucrurile.
Accidentele, sau posibilele accidente,
ne reamintesc adeseori că trebuie să ne păstrăm mintea deschisă...
la lecţiile pe care ni le oferă.
Poate ar trebui s-o luaţi mai încet.
Alo?
Ah, uraganul Scully a sosit.
- Am fost convocata. - Spune-i te rog doctorului de ce ar trebui să mă asculte.
Deja am căzut de acord ca dozele de dixogin sunt mult prea mari faţă de recomandări.
Vă garantez, doctore, că aţi face bine.
Dar nu pot fi responsabil pentru un tratament care v-ar putea agrava boala.
Nu a avut loc o analiză a efectului predinosunului.
Prednison?
Nu va complica aritmia cardiacă, nu într-o doza rapidă.
Iată. O opinie competenta.
Păreţi raţională, dar poate ştiţi mai puţin decât credeţi.
A avut o perioadă mai grea.
Şi e foarte furioasă.
Cum a aflat?
Sunt lucruri pe care nu le ştii...
lucruri de care nu sunt mândru.
Ce lucruri?
Am dat-o în bară, Dana.
Lucrurile s-au înrăutăţit acasă după...
- Înrăutăţit cum? - N-am fost cinstit cu tine.
Mi-a fost greu...
când ai plecat.
M-am îndepărtat de familie.
Nu e nevoie să spun, a fost foarte greu pentru Barbara.
Aţi divorţat.
Doar după o perioadă interminabila de jenă pentru amândoi.
Unde te-ai dus?
Aici. Washington.
Când?
Acum aproape zece ani.
Daniel,
doar nu te-ai mutat aici pentru mine?
N-am vrut să se întâmple aşa, bineînţeles.
Oh, Doamne.
Ai apărut într-un moment atât de ciudat.
Ştiu. Ştiu. Ai... viaţa ta.
Eu nu ştiu ce am.
Radiografiile îţi erau într-un plic greşit.
Dacă nu era încurcătura asta nici n-aş fi ştiut că eşti aici.
E doar...
Ce îţi doreşti, Dana?
Îmi doresc tot ce ar trebui să îmi doresc în perioada asta a vieţii.
Poate o viaţă pe care să n-o fi ales.
Sora!
Avem o problemă!
Sora!
Cod albastru, CCU.
E în fibrilaţie. Ţineţi-i capul.
- Pompează! - Pompat.
- 200 joules! - 200.
- Liber? - Liber.
- Nu e puls, nici respiraţie. - 300 joules.
- Încărcat la 300. - Liber!
Liber.
- Nu e puls, nici respiraţie. - 1 miligram de epinefrină. Acum!
- Cine urmăreşte? - Gata.
- Liber! - Liber.
Avem puls.
Okay.
Mulţumesc.
Bună. Vă pot ajuta?
O caut pe Colleen.
- Vreţi să intraţi? - Vreau doar să vorbesc cu ea.
- Trebuie să plec. - Sună-mă dacă se întâmpla ceva.
- Okay. Pa. - Pa.
- Sunt surprinsă să vă văd din nou. - Îmi cer scuze pentru impoliteţe.
Sunt doctor şi om de ştiinţă.
Şi aveţi dreptate, nu ştiu ce faceţi.
Dar vreau să vă întreb despre ceva ce mi-aţi spus.
Despre a o lua mai încet.
Vreţi să staţi jos?
Vă rog.
Am un prieten bolnav.
Şi am avut azi un sentiment ciudat,
de puţin timp,
că ar putea fi pe moarte din cauza a ceva mai grav decât crede lumea.
Aţi simţit ceva.
Practicienii holistici cred, ca şi multe religii orientale,
ca fiinţele există dincolo de dimensiunile fizice ale timpului şi spaţiului.
Că suntem alcătuiţi din straturi de energie şi conştiinţa.
Probabil termenul vă este cunoscut ca "aura".
- Mda. - Conştientizaţi acest câmp...
şi vor ieşi la iveală adevăruri care au prea puţin de-a face cu ştiinţa...
dar mult de-a face cu credinţa.
Ce zieti că am văzut?
Durere.
Şi unde e durere, e nevoie de vindecare...
fizică, mentală sau spirituală.
Dar e bolnav de inimă.
Când simţim ruşine, şi frica, şi vinovăţie,
se crează un dezechilibru.
Ne face să uităm cine suntem.
Asta e dificil de acceptat.
Doriţi nişte ceai?
Aţi avut momente când totul pare incredibil de limpede?
Când timpul pare să se dilate?
Da.
E aşa de ciudat.
S-ar putea să fiţi mai deschisă către lucruri decât credeţi.
E doar o chestiune de ce faceţi cu ele.
Am fost fizician.
Am avut succes în branşa lucrând 80 de ore pe săptămâna.
Credeam că eram fericită. Adevărul e că mă detasasem de lume...
şi de mine însămi.
Eram pe moarte în interior.
Aveam o relaţie cu Carol, pe care ai cunoscut-o,
dar mi-era atât de frică de ce vor crede lumea şi familia...
şi colegii mei, încât n-am spus nimănui.
Apoi, acum doi ani, mi s-a găsit cancer la sân.
- Îmi pare rău. - N-are de ce.
Cancerul mi-a atras atenţia.
M-a oprit să mai continui pe calea auto-distructiva pe care mergeam.
M-a făcut să-mi dau seama că făceam ceva ce avea prea puţină importanţă pentru mine...
şi mi-a permis să fiu fericită poate pentru prima oară în viaţă.
Dar cum?
Am fost prezentată unui vindecător care m-a ajutat să privesc boală ca ce era de fapt.
Doar când am început să las ruşinea şi să spun adevărul...
mi-a intrat în remisiune cancerul.
Încă nu sunteţi convinsă.
Aţi venit căutând răspunsuri, şi vreţi ceva să duceţi cu dvs.
Totul se întâmpla datorită unui motiv.
- Eşti fericită? - Îmi pare rău.
Mergeam sus să-l văd pe tatăl tău.
- Nu poţi. E în comă. - De când?
De la două minute după ce cică i-ai salvat viaţa.
Ai idee ce iad ai creat în viaţa noastră?
Maggie, cinstit, am plecat ca să nu aveţi acest iad.
Nu încerca să fii rezonabilă. M-am săturat să fiu rezonabilă.
Ai plecat, dar noi a trebuit să trăim cu ce-ai lăsat în urmă.
Ceea ce încerc să fac e să curăţ canalele de energie ale corpului,
aşa numitele chakra,
care pot deveni bariere în calea doctorului de a vindeca pacientul.
Când aceste canale lucrează necorespunzător,
din cauza nesanatatii fizice sau emoţionale,
blocajul creează condiţiile pentru boala.
Dacă reuşesc să debloc energia înainte,
pot preveni instalarea sau evoluţia bolii...
Ce se întâmplă aici?
Dr. Scully, cine crezi că eşti?
Nu avem în minte decât binele doctorului Waterston.
- Nu eşti doctorul lui. - Înţeleg asta.
Aceasta este o abordare alternativa.
Aceasta e o pierdere de vreme, Dr. Scully.
Şi cred că Dr. Waterston ar fi primul care să fie de acord cu mine.
V-aţi gândit la asta?
Voiam doar să-l ajut. Se părea că altceva nu merge.
Cu tot respectul, nu dvs. hotărâţi asta.
Asta voi decide eu sau familia doctorului Waterston.
Atunci lăsaţi-le să continue.
Dacă nu-i face rău, ar trebui să fim deschişi la asta.
Mă tem că nu mai pot face nimic.
Acest om, cinstit, e gata de plecare.
Dar ceva îl reţine.
Treburi neterminate îl leagă de planul fizic.
Ceva de care trebuie să scape...
înainte de a fi liber.
- Alo. - Sunt Maggie.
-Trebuie să vii la spital imediat. - Maggie, ce...
Daniel.
Credeai că mă voi da bătut aşa uşor?
Ne scăpai.
Nimeni nu credea că îţi vei reveni.
- Încă sunt şocată. - Imaginează-ţi socul meu...
când mi-a zis doctorul de ritualul voodoo de aseară.
- Mă temeam că n-a funcţionat. - Bineînţeles că n-a funcţionat.
Nu fii absurdă. De unde-ai scos prostiile astea?
Daniel, prostia asta s-ar putea să-ţi fi salvat viaţa,
chiar dacă eşti deschis către asta sau nu.
Nu contează. Nu vreau să vorbesc despre asta.
Uită-te la mine.
Mă voi face bine.
Şi trebuie să vorbim despre ce se va întâmpla cu noi.
Am vorbit cu Maggie.
E timpul...
să-ţi asumi responsabilitatea pentru durerea pe care ai pricinuit-o familiei tale.
Nu e un accident că te-ai îmbolnăvit, Daniel.
Fugi de adevăr de 10 ani.
Dana, a fost doar pentru a fi cu tine.
Trăiam doar pentru tine.
Poate motivul pentru care trăieşti acum e ca să repari asta...
şi să te revanşezi faţă de Maggie.
- Maggie vorbeşte, nu tu. - Nu.
Nu mai sunt aceeaşi persoană, Daniel.
Şi n-aş fi ştiut-o dacă nu te vedeam din nou.
Scuze!
Hei.
- Mulder? - Tocmai te căutam.
Trebuia să fii în Anglia.
- M-am întors. - Ce s-a întâmplat?
Nimic. N-a fost nimic, nici un cerc.
Pierdere de timp.
Poate câteodată totul se întâmpla cu un motiv, Mulder.
Ce vrea să însemne asta?
Nimic.
Haide. Îţi fac un ceai.
Mi se pare greu de crezut.
- Care parte? - În care viaţa ţi se schimba total în două zile cât sunt eu plecat.
N-am spus că mi s-a schimbat viaţa.
Tu vorbind cu Dumnezeu într-un templu budist. Dumnezeu răspunzând?
N-am spus că mi-a răspuns.
Am spus că am avut un fel de viziune.
Pentru tine, asta sună ca şi cum ai spune că eşti gravidă cu David Crosby.
Ce e?
Odată mă gândeam să-mi petrec întreaga viata alături de acest om.
Ce-aş fi ratat.
Nu cred că poţi ştii.
Câte vieţi diferite am putea avea dacă am face alegeri diferite?
Nu ştim.
Dar dacă există o singură alegere...
şi toate celelalte sunt greşite...
şi ar există semne pe drum care să ne atragă atenţia?
Atunci toate... alegerile...
ar duce spre acest moment.
O cotitură greşită şi...
nu am mai sta aici împreună.
Asta spune multe.
Spune multe, multe, multe.
Mai multe decât ar trebui spuse la ora asta târzie.