O prietenie a luat sfârşit.
Îmi pasă de prietenii mei.
Îmi pare rău că tu nu te mai numeri printre ei.
- Trebuie să vorbesc cu tine. - Poftim ? Aici ?
Orson a aflat despre aventura lui Bree.
Mona a ameninţat-o pe Angie.
Dacă nu-mi aduci până mâine restul banilor, mă duc la poliţie.
După aceea, lucrurile au luat o întorsătură tragică.
Celia !
Mă aflu la locul unui accident straniu care a avut loc acum câteva ore...
Dacă vă veţi uita la ştiri diseară,
nu veţi auzi decât despre tragedia de pe o stradă suburbană liniştită.
Veţi asculta povestirile martorilor oculari.
Veţi afla care e valoarea pagubelor.
Dar canalele de ştiri nu vă pot spune cine a supravieţuit şi cine nu,
pentru că nimeni nu ştie încă acest lucru... în mod cert.
Susan, slavă Domnului că eşti aici.
Eram pe drum spre casă şi am primit mesajul de la Julie.
Spunea că un avion s-a prăbuşit pe stradă...
Era un avion cu un singur motor care a trebuit să aterizeze de urgenţă.
Pilotul suferise un infarct.
Julie mi-a spus că l-au luat pe Karl cu o ambulanţă.
Da. Este în operaţie.
Cât de gravă este starea lui ?
Va supravieţui, nu-i aşa ?
Era mult sânge la faţa locului.
Doctorii fac tot ce le stă în putinţă.
Vrei să stai jos ? Aşează-te. Vino-ncoace.
A mai fost rănit cineva ?
Orson... Şi Mona Clarke.
Da, încă sunt în operaţie.
Bree a fost puţin accidentată, dar infirmiera a spus că o să fie bine.
Şi e posibil ca micuţa Celia să aibă o comoţie.
Ce s-a întâmplat ?
Avionul se îndrepta către ea, iar Lynette a împins-o din drum.
I-ai salvat viaţa.
Fii serios. Şi tu ai fi procedat la fel cu copiii mei. Nu-i mare lucru.
Ba nu, Lynette. Ţie-ţi datorăm totul.
Şi ce facem acum ?
Cred că vom aştepta şi ne vom ruga.
Cred că-i o idee foarte bună.
Adevărul este că nimeni nu ştia cine a supravieţuit
acelui tragic accident aviatic.
Tom, cred că s-a întâmplat ceva cu sarcina.
Sau, mai ales, cine n-a supravieţuit.
DESPERATE HOUSEWIVES Sezonul 6 Episodul 11
Dar dacă..."
Traducerea şi adaptarea: Lori & Livioi
Comentarii pe www.tvblog.ro
Vreo veste despre Karl ?
Este încă în operaţie.
Doamne, mă simt ca o ipocrită.
După ce tipul ăsta te-a înşelat, l-am urât din tot sufletul.
Nu i-am mai vorbit.
Iar acum m-am dus la capelă şi m-am rugat pentru el.
Înţeleg ce vrei să spui.
Şi pentru mine este destul de complicat.
Acestea fiind spuse, Susan a început să se gândească la căsnicia ei cu Karl.
La cât de minunat începuse,
la cât de fericiţi fuseseră,
până când Susan a găsit urme de ruj acolo unde nu aveau ce căuta.
Susan s-a gândit atunci la ziua în care i-a cerut lui Karl să plece
şi s-a întrebat cum ar fi fost dacă nu i-ar fi cerut asta.
Stai ! Nu pleca !
Tocmai m-ai dat afară.
Ştiu.
Suntem căsătoriţi de 12 ani şi avem o fiică împreună.
Îi datorăm lui Julie încă o încercare de împăcare.
Susie...
Nu mă atinge.
Rămâi tot un porc.
Bine, dacă vrei să trecem peste asta,
trebuie să ştiu despre toate femeile cu care ai fost de când ne-am căsătorit.
Toate ?
Nu cred că-i o idee bună.
Karl, nu vreau să mă întreb
când vom merge la o petrecere sau într-un restaurant:
S-o fi culcat cu ea ? Dar cu ea ? Dar cu ea ?"
Bine. Ai aflat despre Brandy.
Da.
A fost drăguţ să îi cunosc şi faţa, nu doar chiloţii.
Dă-i drumul.
Înaintea ei, să mă gândesc... A fost Amber, igienist dentar.
Kwan Lee, maseuza.
Îţi mai aminteşti când ne-am instalat cablul tv,
iar tu te întrebai de ce avem atâtea canale gratuite ?
Ştii ce ?
Poate că aveai dreptate. Este bine ca într-un cuplu să mai existe secrete.
De ce nu te duci sus să-ţi despachetezi lucrurile ?
Voi învăţa cum să-mi stăpânesc furia.
Nu vei regreta.
Bună. Sunt Mike Delfino.
Da.
Ne-am mai întâlnit la înmormântarea lui Mary Alice.
Soţul tău mi-a spus că aveţi o chiuvetă înfundată.
Da. Intră.
Îţi place cartierul până acum ?
Îmi place. Pare liniştit, prietenos.
Aşa este. Şi neprimejdios.
Pun pariu că avem cea mai scăzută rată a criminalităţii din America.
Nu trebuie să răspunzi ?
Nu. Va intra robotul.
Bună. Suntem Susan şi Karl.
Lasă-ne un mesaj.
Bună, Suse. Sunt eu. Voi lucra peste program.
Nu mă aştepta la cină.
Apropo, centrala telefonică va fi oprită, aşa că nu te deranja să mă suni.
Te iubesc.
- Şi-o trage cu secretara. - Poftim ?!
Soţul meu.
Crede că mă prosteşte.
Nu mă prosteşte.
Îmi pare rău.
Ştii ce i-ar fi învăţătură de minte ?
Să vină acasă şi să mă găsească cu un alt bărbat în pat.
- Da. Trebuie să plec. - Unde te grăbeşti aşa ?
Trebuie să cumpăr o piesă de la magazinul de bricolaj.
Şi se închide la ora 18:00.
Dumnezeule !
Atât de respingătoare sunt ?
Nu. Eşti foarte atrăgătoare. Într-o mare măsură.
Tocmai m-ai făcut grasă ?
Nu. Cred că eşti foarte frumoasă.
Doar că eşti măritată.
Aşa este.
Îmi cer scuze.
Dacă te simţi nefericită, ar trebui să iei măsuri.
Te rog, spune-mi că nu este o altă călătorie de afaceri.
Te rog,
spune-mi că este o altă călătorie de afaceri.
Am încercat.
Îmi pare rău.
Asta-i tot ?
Cincisprezece ani de căsnicie şi asta-i tot ce primesc în schimb ?
Două propoziţii amărâte ?
Nu ştiu ce altceva să spun.
Nu ştiu. Ceva de genul: Susan, mulţumesc că n-ai mai mâncat
în ultimele şase luni decât broccoli şi suplimente naturiste pentru a slăbi
ca să arăţi bine pentru mine" ?
Sau Susan, mulţumesc că ţi-ai irosit cei mai frumoşi ani din viaţă,
în timp ce eu mi-am tras-o cu toate proastele şi curvele" ?
Îmi pare rău, bine ?
Dar te-ai fi scutit singură de suferinţă dacă mă lăsai să plec de prima dată.
Meriţi într-adevăr ceva mai bun, Susan.
Doamnă Delfino ?
Karl n-a supravieţuit.
Dumnezeule !
Dacă aveţi nevoie de ceva, avem consilieri disponibili.
Nu. Voi fi bine. Mulţumesc.
Nici nu-mi pot imagina ce simţi.
Recunoştinţă, mai ales.
Bree Hodge a aflat despre moartea lui Karl Mayer la 18:12 în seara aceea.
A făcut o criză de isterie
şi a trebuit sedată la 18:18.
N-a durat mult până să adoarmă
şi apoi a început să viseze.
Să viseze cum ar fi arătat viaţa ei
dacă Karl n-ar fi murit.
Eşti atât de demodat !
Fără abateri de la planul căsniciei.
Voi proceda corect de data asta.
Eşti fericită ?
Karl, m-ai făcut fericită cum nici nu visam.
Acum, dacă nu-i prea mare deranjul,
te superi dacă-mi deschei fermoarul cu dinţii şi mă pui pe masă ?
Măi să fie !
Ce se întâmplă cu voi femeile odată ce vi se pune inelul pe deget ?
Dacă tot eşti aşa dornic de tradiţie, o putem lua mereu în dormitorul nostru.
Dormitorul nostru... Îmi place cum sună asta.
Obişnuieşte-te cu asta,
fiindcă va fi dormitorul nostru mult timp de acum încolo.
Promisiunile mele au fost serioase atunci când te-am cerut în căsătorie.
Relaţia cu tine mă va transforma într-un bărbat cu totul diferit.
Sper că nu complet diferit.
N-aş vrea să pierd niciodată bruta asta sexi care m-a dat gata.
Crede-mă, nu pleacă nicăieri.
Scumpo, a fost fantastic.
Bree !
Dumnezeule !
Parcă trebuia să găteşti pentru o nuntă.
Da, cu siguranţă este vina mea.
- Courtney ? - Îmi pare rău, Bree.
Serios, Karl ?! Instructoarea mea de yoga ?!
Ai şedinţe gratuite toată luna viitoare, bine ?
De parcă vei rămâne instructoarea mea !
- Ieşi dracului afară din casă. - Pleacă chiar acum.
Nu vorbeam cu ea !
Cum ai putut, Karl ? Chiar în patul nostru ?
Da, ai dreptate. A fost de prost gust.
Îmi pare foarte rău.
- Pa. - Te sun eu.
- Ce ? - Îmi cer scuze.
Din obişnuinţă...
Lucrul acesta nu trebuie să însemne mai mult decât decidem noi să însemne.
Mi-ai făcut un jurământ, Karl.
Doamne, cum de m-am gândit că aş putea să te schimb ?
Da. Ştiu.
Credeai că mă poţi transforma în propriul căţeluş, cum era Orson.
Nu-l amesteca pe Orson în asta.
De ce ? Am procedat cu tine cum ai procedat şi tu cu el.
Ieşi afară din casa mea !
- Adevărul doare, nu ? - Ieşi afară.
N-am ştiut pe cine să sun.
Tu erai persoana de contact în caz de urgenţă.
Sunt doar puţin surprinsă.
N-am mai vorbit cu Orson de aproape zece ani.
Eşti sigură că nu mai are pe nimeni altcineva ?
Poate o iubită ?
N-am văzut vreuna.
De fapt, de şapte ani de când stă aici, n-am văzut să-l viziteze cineva.
Unde l-ai găsit ?
În pat.
Paramedicii au spus că a suferit un infarct.
A stat aici două zile.
Îţi poţi imagina ?
Uite aşa mori fără să ştie nimeni.
Săracul Orson.
Ia orice doreşti. Voi dona restul lucrurilor.
Vorbea întruna despre tine.
Fiecare propoziţie începea cu Bree".
- Aş spune că a murit de... - Ce ? Spune-o.
Ca şi cum a murit din dragoste.
Doamnă Hodge ?
Voiam doar să vă spun că soţul dvs. se află în afara oricărui pericol.
Slavă Domnului.
Dar au fost unele complicaţii.
Ce fel de complicaţii ?
E o evaluare preliminară, dar se pare că a suferit leziuni la coloană.
Ce înseamnă asta mai exact ?
Există o probabilitate mare ca soţul dvs. să rămână paralizat.
Scuzaţi-mă.
Puteţi să-mi spuneţi ceva despre starea Monei Clarke ?
Doctorii au făcut tot ce au putut, dar femeia aia a fost lovită de un avion.
Dumnezeule !
Tot ce putem face e să aşteptăm şi să ne rugăm să-şi revină.
Să-şi revină ?
Da. Prietena dvs. e o luptătoare.
Este încă în viaţă.
Cum ? A fost lovită de un avion !
Nici doctorilor nu le-a venit a crede.
Nu ştiu dacă sunteţi o persoană credincioasă,
dar e un moment potrivit ca să ne rugăm.
Credeţi-mă că ne vom ruga.
Doamne, Te rog s-o iei la Tine pe scorpia asta şantajistă.
A fost lovită de un avion.
De ce este nevoie ? De un glonţ de argint ?
Bine. Mă duc acasă să fac bagajele. Tu rămâi aici.
Dacă cumva scot elicea din gura femeii ăleia şi începe să latre,
şterge-o naibii de aici.
Dintr-o dată, Angie Bolen a început să analizeze ce se întâmplase.
S-a gândit la doctorii care încercau s-o salveze pe Mona
şi la cât timp ar fi necesar ca să se refacă.
Apoi şi-a imaginat că Mona s-a trezit şi că a spus poliţiei tot ce ştia.
Iar Angia s-a întrebat cum ar fi dacă Mona Clarke supravieţuieşte.
Ce spuneţi de-o mică gustare, doamnă De Luca ?
Vinete coapte cu parmezan.
Poate că nu e ca locul în care v-am văzut intrând,
dar nu arată prea rău.
Vreau să-l văd pe Nick.
E puţin cam ocupat deocamdată.
Vreau doar să vorbesc cu el câteva minute.
După părerea noastră, Nick e un trădător.
Obişnuieşte-te cu ideea. Nu vei mai vorbi cu el niciodată.
Dar cu Danny ?
Tyler este cu mama ta.
Dar ajunge cu dorinţele tale.
Uite ce-mi doresc eu... Patrick Logan.
Trebuie să te gândeşti bine acum.
Ştim că Logan este capul, dar fără el, toată vina va cădea asupra ta.
Nu ştiu unde este.
N-am mai vorbit cu el din noaptea aia.
Te-ai ascuns timp de 18 ani, iar tu şi vechiul tău iubit
nu v-aţi sunat nici măcar o dată ?
N-o lua la modul personal, agent Padilla, dar nu de voi mă ascundeam eu.
Îl cunosc pe Logan.
Ştiu cât este de rău.
Însă cred că situaţia în care te afli este şi mai rea.
Nu ştii cât este de rău.
Completul de judecată pronunţă pedeapsa în acest caz.
Nu te aştepta la indulgenţă din partea Curţii.
Acestea fiind spuse, doamnă De Luca, aţi sugerat că doriţi să vă adresaţi Curţii.
Mulţumesc, Onorată Instanţă.
Nu intenţionam să rănesc pe nimeni.
Noi doar credeam în ceva şi voiam să le transmitem şi altora credinţa noastră.
Însă cineva a fost rănit.
Un om a murit.
Am citit toate articolele din ziar despre soţul tău, despre Sean.
Despre cum a antrenat mica ligă
şi despre cum toţi vecinii au venit la înmormântarea sa.
Eu nu am trăit niciodată într-o astfel de lume.
Până ne-am mutat în Fairview.
Nu m-am simţit niciodată ca făcând parte dintr-o comunitate,
ceea ce m-a făcut să înţeleg mult mai bine
cât de groaznică este durerea pe care v-am pricinuit-o.
Vă rog să vă ridicaţi pentru pronunţarea sentinţei.
Angela De Luca,
eşti condamnată la închisoare pe viaţă fără posibilitatea eliberării condiţionate.
Gardieni, conduceţi prizoniera înapoi la închisoare.
Mamă !
Deci, cum se simte ?
Îmi pare foarte rău.
N-a supravieţuit.
Ştiu cât de supărată trebuie să fiţi.
Vă rog să nu fiţi supărată pe Dumnezeu pentru că nu v-a ascultat rugăciunile.
Fii fără grijă, dragă.
Eu şi Dumnezeu ne înţelegem bine.
Am discutat cu doctorul. O vor ţine sub observaţie la noapte.
Parcă spuneau că e bine.
Da, sunt foarte precauţi. Asta-i tot.
Uită-te la ea.
Mă simt prost să spun asta, după câte s-au întâmplat,
dar noi am fost foarte norocoşi, nu ?
Nu cred că a fost noroc.
Cred că a fost Dumnezeu.
De fapt, a fost Lynette.
Nu, Lynette a fost unealta Sa.
Pe de altă parte, a fost infernală.
Nu. Vorbesc serios.
Cred că Dumnezeu a salvat-o pe Celia pentru că este deosebită.
Are har.
Ce fel de har ?
Nu sunt sigură încă.
Dar trebuie să aibă un har anume.
Ştiu eu că va face în viaţa sa ceva extraordinar.
Bine. În timp ce tu îţi imaginezi cum va schimba fiica noastră lumea,
eu mă duc la cafenea.
Vin imediat.
În timp ce stătea de veghe, Gabrielle a început să se gândească
cum ar putea să se remarce fiica ei.
S-a gândit la muzică,
la sport
şi la alte activităţi creative.
Înainte de a aţipi,
Gabrielle se întreba dacă nu cumva fiica sa era menită să devină o mare actriţă.
Celia Solis.
Câţi ani ai ?
Cinci.
E prima noastră probă. Suntem foarte emoţionate.
Foarte bine. O drăgălaşă exact precum căutam.
Poate fi şi mai drăgălaşă.
Arată-i, scumpo.
Bravo !
Bine, Celia, asta e... Uite aici...
Asta este o reclamă pentru bandajele Fără au !"
Stai exact aici pe litera T.
Tocmai ai căpătat o bubă la deget.
Îl ţii în sus, pari foarte necăjită şi plângi, ai înţeles ?
Dă-i drumul.
Nu, nu. Nu zâmbi, scumpo.
Trebuie să plângi. Hai să încercăm din nou.
Bine.
Mulţumim... foarte mult.
Staţi, staţi.
Trebuie să-i mai acordaţi o şansă. Vă rog.
Îmi plac aparenţele, dar pot fi sincer cu tine, mămico ?
Felul doi de la prânzul meu avea mai mult talent.
Ce vrei să spui ?
Vreau să spun că este mai bună o salată de varză. Împacă-te cu ideea.
Fetiţa asta e aici cu un scop.
Ea va inspira lumea, iar tu vei participa la asta !
Bine, dar grăbiţi-vă.
În regulă. Ţi-am obţinut încă o şansă.
Poţi plânge dacă te roagă mămica ?
Sigur că poţi.
Când omul acela drăguţ îţi zice să ridici degetul, ridică-l şi plângi.
Nu-i aşa că e simplu ?
Alo ?
Poftim ?
Doamne !
Tati a căzut şi s-a lovit.
Nu cred că scapă cu viaţă.
În cădere a lovit cuşca hamsterului şi l-a zdrobit pe dl McFuzz.
A murit. Dl McFuzz e mort.
Bine.
Dă-i drumul.
Gaby, o scot pe Celia la o îngheţată.
Ne întoarcem imediat.
Haide.
Autocarul pentru tabără pleacă în douăzeci de minute.
Cum rămâne cu audiţiile ?
Mama o să ne omoare.
Mă descurc eu cu mama.
Ai nevoie de sac de dormit ca să cumperi îngheţată ?
Fugi !
Lasă-le. Dă-le încolo.
Ce dracului faci ? Am discutat despre asta.
Fără tabere. Are audiţii.
Gaby, i-ai transformat viaţa în această ciudată himeră,
iar ea trebuie să se afle în compania copiilor de vârsta ei.
Va fi. O duc la o probă pentru rolul Annie".
De ce nu eşti de acord cu cariera ei ?
Celia, vrei să aştepţi în maşină ?
Mulţumesc, scumpo.
Pentru că nu are talent.
Fetiţa asta e menită să ajungă cineva. De asta a salvat-o Dumnezeu.
Dumnezeu nu salvează oamenii lipsiţi de talent.
Poate că Dumnezeu a salvat-o ca să poată merge în tabără,
să-şi facă noi prieteni şi să aibă o copilărie normală !
Cine ar crede într-un astfel de Dumnezeu ?
Gaby, e nefericită.
Ba nu, nu este. Ea vrea asta.
Ba nu, face asta doar ca să te mulţumească pe tine !
Ce vorbe cumplite spui. Eu nu-i vreau răul.
De fapt, să o fac vedetă e scopul vieţii mele.
Tot ce îmi doresc e ca lumea să înţeleagă ce deosebită este ea.
- Celia, treci în casă ! - Celia, stai !
Îmi pare rău, dar este clar că ţi-ai pierdut minţile,
iar eu nu voi sta impasibil să privesc cum distrugi copilăria fiicei noastre.
Dacă nu-ţi convine, pleacă.
Gaby, ai grijă ce spui, pentru că sunt pe punctul să plec.
Cale bătută. Haide.
Hai să ne pregătim pentru audiţie.
Vei fi cea mai bună Annie din toate timpurile.
Uite, scumpo.
Acum este mai bine.
Bandajele adezive Fără au !" ce vindecă precum dragostea mamei.
Mamă, nu !
Uită-te la figura aia.
Aşa arată o vedetă.
Nu pot să cred că te uiţi din nou la asta.
Acum ajută-mă, te rog, să despachetez.
Mi-ai luat cremă antirid ?
Nu poţi cumpăra chestii de-astea cu tichete de masă.
Ştiu. Aş fi vrut să mă iubeşti într-atât încât s-o furi.
Alo ?
Jerry, dragă !
Scumpo, e agentul tău.
Celia moare de nerăbdare să lucreze.
Ce ai obţinut pentru noi ?
Haide. Trebuie să fie ceva.
Nu, nu. Nu e prea bătrână.
Poate trece drept una de 15 ani.
Ce naiba, mă uit chiar acum la ea.
Bine, vom fi acolo.
Dragă, avem o audiţie.
Trebuie să-ţi facem codiţe împletite.
Mamă, cred că trebuie să discutăm.
Ce am făcut cu feşele alea ?
Trebuie să-ţi facem pieptul mai plat.
Ascultă-mă.
Nu vreau să fiu actriţă.
Ce ? Nu poţi să abandonezi. Tu eşti...
Sunt deosebită. Ăsta e destinul meu.
De asta am fost salvată.
Ţi-ai petrecut ultimii 20 de ani
spunându-mi că sunt menită unei cariere măreţe.
Şi aşa este.
Ba nu.
Nu sunt deosebită. Sunt normală.
Şi vreau să am o viaţă normală, să mă mărit, să am copii.
O să fie destul timp pentru astea.
Mereu spui asta.
De ce nu poţi să accepţi că s-a sfârşit ?
Pentru că dacă renunţăm, atunci tot efortul meu e în zadar.
Tatăl tău a plecat. Sora ta nu sună niciodată.
Asta este tot ce mi-a rămas.
La ce oră e audiţia ?
Mâine la 15:00.
Acum hai să facem ceva cu părul ăsta.
Scumpo, asta e şansa. O simt eu.
Îmi vei mulţumi într-o zi.
Ţi-am adus cafea.
Deci, ţi-ai imaginat ce va face fata noastră de patru ani cu viaţa ei ?
Nu.
Dar am înţeles ce trebuie să facă pentru a fi deosebită.
Ce anume ?
Absolut nimic.
Cum s-a putut întâmpla asta ? Ştiu că am căzut,
dar m-am simţit bine după aceea.
E foarte uşor să se producă o ruptură de placentă.
Dar aţi spus că primul copil e bine.
Da, dar dacă nu-l operăm pe celălalt,
i-ar putea scădea nivelul sângelui către creier,
ceea ce ar putea fi riscant pentru evoluţia copilului.
Ce fel de risc ? Fizic ? Mental ?
În acest moment este imposibil de ştiut.
Cât de curând se poate face operaţia ?
Suntem pregătiţi.
Haideţi s-o băgăm în sală.
În acea clipă, Lynette a început să se gândească la copilul
pe care nu îl întâlnise încă.
Se gândea cum ar fi să-l poată ţine în braţe,
cum ar fi să poată privi în ochii săi
şi să-i sărute mânuţa.
Apoi, Lynette s-a gândit cum ar fi dacă doctorul i-ar spune
că acelaşi copil frumos e handicapat.
Nu îi place deloc să îi flexăm genunchii.
Evident că vă este greu să-l auziţi plângând,
dar trebuie să lucraţi
pentru că fără terapie, dezvoltarea muşchilor va...
Încearcă tu. Poate că sunt eu de vină.
Câteodată ajută dacă le cânţi.
O fac. Îi place să-i cânt.
Şi marinarul a zis: Brandy, eşti o fată de treabă,
ce nevastă bună ai fi..."
Hai să facem o pauză.
Poate că ar trebui să ne oprim şi să analizăm la ce nivel ne aflăm.
Ne aflăm la nivelul că nu am văzut niciun progres din august.
Niciunul de când a început să îşi apuce piciorul cu mâna.
- Dar acela a fost un mare progres. - Categoric.
Însă ar fi trebuit să şadă în funduleţ până acum, nu ?
Sau să încerce să se ridice ori să meargă de-a buşilea.
Dacă vă faceţi prea multe griji despre ce ar fi trebuit să poată face
până acum sau despre ce fac alţi copii de vârsta lui,
o să înnebuniţi.
Bine.
Ştiu că vă tot repet asta, însă încercaţi să vă concentraţi
asupra progreselor pe care le face.
Cum ar fi ?
Sunteţi cu el în fiecare zi.
Dumneavoastră să-mi spuneţi.
Ce vedeţi ?
- Ne scuzaţi o clipă ? - Bine.
Ce se întâmplă ?
- Nu pot face asta. - Ce nu poţi face ?
Chestia asta, femeia, terapia şi toate injecţiile şi ustensilele.
Şi nimeni nu ne poate spune măcar dacă toate astea ajută la ceva.
Eu cred că da.
Dar chiar dacă nu ar fi aşa, asta e tot ce putem face,
aşa că asta facem.
Eu nu pot.
Nu, tu nu vrei.
Nici eu.
Nici el. Nu l-ai auzit cum plângea dincolo ?
Însă nu avem de ales. Aşa că haide !
Jean trebuie să plece acasă în curând.
Mă simt de parcă aş fi pedepsită şi nici măcar nu ştiu pentru ce.
Nu poţi gândi astfel.
Dar cum altfel să gândesc ?
Să am speranţe în viitor ?
El s-ar putea să nu aibă niciuna.
Are un an şi două luni. Nu trebuie să ne resemnăm încă !
Dar ar trebui să începi să te gândeşti la viitor, pentru că, fie ce-o fi, vine.
Şi indiferent dacă te va înfricoşa mai mult sau mai puţin,
fie vei şti că ai făcut tot ce se putea pentru fiul tău,
fie vei regreta.
Da. Haide.
Ştiu.
Haide.
Este în regulă.
Pot s-o fac.
Bună, dragule.
Pot să mănânc un sandviş ?
Sigur.
Numai să termin de spălat vasele.
Dar mi-e foame.
Dacă nu vrei săpun peste cereale, va trebui să aştepţi.
De fapt, de ce nu-ţi faci tu un sandviş ?
Dar tu îl faci mereu.
Iar tu mă priveşti mereu, aşa că ştii cum se face.
Sunt obosit.
Şi eu la fel. Şi mai trebuie să aspir, să spăl rufele.
Mă dor braţele.
A trebuit să înot azi.
Faci asta ca să devii mai puternic, aşa că poţi să faci şi sandvişuri.
Apropo, cât timp am discutat despre asta,
puteai, ghici ce ? Să îţi faci un sandviş.
Şi tu la fel !
Mama lui Jason îi face orice mâncare vrea,
chiar şi pâine prăjită.
Şi eu aş fi încântată să îi fac pâine prăjită lui Jason.
El îmi spune mereu că sunt drăguţă.
Ca să nu mai spun că el e în scaun cu rotile,
aşa că nu ajunge la rafturile din frigider.
Dar tu ajungi !
Păcat că nu apreciezi asta.
Tu nu ai treabă de fapt !
Tu pur şi simplu nu vrei să mă ajuţi !
Ştii ce ? Cândva nu te voi mai putea ajuta, pentru că nu voi mai fi aici şi atunci
poate că vei înţelege de ce am vrut să înveţi să te descurci singur !
Sau poate că nu !
În orice caz, nu-ţi fac niciun sandviş.
Arată bine.
Pot să gust şi eu ?
Când m-am născut, doctorul le-a spus părinţilor mei că nu voi supravieţui
în acea noapte, apoi în acea săptămână,
apoi că sunt orb, că voi sta în scaun cu rotile.
Ceea ce vreau să spun este că mi-am cam necăjit doctorii.
La început, mamei i-a fost teamă,
s-a speriat de handicapul meu, de limitele mele.
Ştiu asta pentru că ea mi-a spus-o.
Apoi mama a înţeles că, de fapt, teama ei era de a nu fi făcut totul
pentru a mă ajuta să îmi dezvolt potenţialul.
Gandhi spunea: Puterea nu se trage din capacitatea fizică.
Ea vine din voinţa nemăsurată."
Probabil că mama nu a auzit niciodată citatul acesta.
Însă în fiecare zi a vieţii mele ea mi-a demonstrat cât e de adevărat.
Acum sper că pot să îi demonstrez şi eu asta.
Vă mulţumesc.
Vă mulţumesc foarte mult tuturor.
Ce face copilul nostru ?
E bine ?
L-am pierdut.
Dar celălalt copil e sănătos.
E bine.
Vom fi bine cu toţii.
Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc că ai salvat viaţa copilului meu.
Şi cât de rău îmi pare pentru...
Voiam să-i punem numele Patrick.
Şi ar fi fost un om extraordinar.
Traducerea şi adaptarea: Lori & Livioi Comentarii pe www.tvblog.ro
Înmormântarea lui Karl Mayer a fost o ceremonie distinsă
la care au participat prietenii şi familia
şi toţi cei care l-au iubit.
Preotul a vorbit despre natura tragediei.
Cum îi determină pe oameni să se întrebe: Dar dacă..."
Dar dacă el nu murea ?
Dar dacă alegeam altceva ?
Dar dacă făceam greşeala aceea ?
Apoi preotul a spus
că cea mai bună cale de a onora memoria celor decedaţi
este aceea de a ne gândi la trecutul alături de ei
şi de a continua să ne trăim viaţa cât de bine putem noi.
Cu timpul, exact asta au făcut şi prietenii mei.
Sincronizare DVDRip: maranello