...NEW ORLEANS, LOUSIANA..
...Trei luni mai târziu...
Haide!
Bună, iubire.
- Nu-i bine. - Ar trebui să fie 10.
Preţul era 12, frăţioare.
Frăţică, 1.200 erau pentru opt oameni.
Şi ai zis că Shorty o să vină cu voi.
- Shorty o să vină. - Păi acum nu-i aici.
Şi-am văzut că n-ai decât un trombon, frăţioare.
Deja am redus preţul. Şi acum avem şapte.
Iubire, cu şapte nu scoţi 12.
- Cu şapte scoţi 10, zic eu. - Da, sigur.
Uită-te în jur. Uită-te la locul ăsta blestemat.
Uită-te.
Câtă apă a intrat aici?
Vezi că linia e deasupra capului meu.
2 metri... 2 metri şi jumătate.
Îmi pare rău de voi. Dar mai puţin de 200$ de om?
Nu-i drept.
Dacă viaţa ar fi dreaptă,
crezi c-ar fi trebuit să punem bănuţ de bănuţ
24 dintre noi ca să organizăm asta?
Crezi că am defila toţi în aceeaşi zi?
Haide, frăţioare.
Mai toţi purtăm costumele de anul trecut.
Ultimii câtva dolari s-au dus la Meyer, iubire,
ca să plătim pălăriile.
Da, Meyer, ştii tu.
- Dar arătaţi bine. - Trebuie, iubire.
E o tradiţie, tipule. E o tradiţie.
Haide, acum ia-i.
Omul meu.
Bine, frăţioare.
- 12, da? - E greu să dai de bani.
Sau aşa am auzit.
Iar ne jecmăneşti.
Negrilor... în şa, băieţi.
Să-i dăm gata.
Să-i dăm gata, "tăticule".
Întotdeauna e o plăcere, iubire.
ÃŽntotdeauna e o plÄƒcere. SÄƒ facem ce ÅŸtim noi mai bine.
Unchiule Jerry!
Ia asta, băiete!
Ce se întâmplă?
Sunt cam falit, ştiu.
Dar dacă o luai pe City Park Avenue, apoi pe Esplanade şi pe Saint Claude
în loc de drumul interstatal, ar fi costat mai puţin.
Dacă voiai s-o iei pe City Park şi pe Esplanade, atunci spune.
Credeam că ştii.
Dacă zici Espalande, pe acolo o iau, nicio problemă.
Uite, când o să-i prind din urmă
să când la paradă, o să am banii, bine?
Te găsesc eu.
Aşa voi face.
Mulţumesc, frăţioare, îţi rămân dator.
Corect. Da, ai dreptate.
Batiste cântă "Rebirth" acum?
Ce?
Ai întârziat, frăţioare?
Ce faci, frate?
Ce faci?
Uite cine-a binevoit să apară.
Când l-ai văzut pe ticălos să mai cânte un riff în "Second Line"?
Primele care cedează sunt picioarele, bătrâne.
Şi pe asta a furat-o de la Tyrus.
Tyrus cântă mortal riff-ul ăla.
Cioară, dacă te referi la dl Chapman,
adevărul e că a furat ornamentul ăsta muzical
din repertoriul meu, frate.
La naiba! Aşa se vorbeşte la evenimentele din centru?
- Da. - Shorty nu mai ajunge, nu?
Nu, Shorty m-a trimis să vă arăt cum se cântă.
Da.
Trombonul meu cântă muzica din cartierul Sixth Ward.
Sunteţi în Treme, habar n-aveţi cu ce se mănâncă asta.
Să vedem cum sună în 10-11 km, ticălosule.
Da, suflă în trompetă, prostule. O să vezi tu.
Cântaţi pentru bani, băieţi.
Cântaţi pentru nenorociţii de bani.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
"Parada": procesiune muzicală specifică oraşului New Orleans,
culminând cu carnavalul de Mardi Gras.
"Main line": secţiunea principală a paradei.
"Second line": secţiunea secundară a paradei şi un dans specific.
TREME Sezonul 1 Episodul 1
Comentarii pe www.tv blog.ro Mulţumiri www.addic7ed.com
Credeam că eşti mahmur.
O fac.
O fac!
E primul "Second Line" de după furtună.
Semănă cu "Rebirth."
Nu! Eu fac primul duş!
Nu, trebuie să ajung la restaurant.
Trebuie să merg la "Second Line".
Orice strop de apă caldă ai aici e pentru mine.
Nu pentru tine, ci pentru mine.
Bine.
Davis!
Ştii ce?
Sunt la un pas de a-mi lua un nou boiler.
Crezi că mă poţi împrumuta?
Doamne sfinte.
Sunt muzician. Ce vrei să spun?
Tu eşti D.J.
Nu pot să cred că nu m-am dus acasă seara trecută,
cât am avut ocazia.
Da, tu nu faci niciun duş rece.
Tu, în sine, eşti un duş rece.
Noaptea trecută... nu prea.
Da.
Ce fată n-ar fi sedusă de toate astea?
Serios, Davis, apartamentul ăsta e o magherniţă.
Trei dintre cei cinci "furioşi de serviciu, vă salut!
Nu credeam că o vei face.
Mă luaţi peste picior, dle.
Dacă o ţii tot aşa, o să-ţi dau satisfacţie.
Fii satisfăcut. Totul e în ordine.
- Acum eşti mulţumit? - Mă joc cu tine, amice.
"Îmi vei da satisfacţie" spune un domn
când vrea să se dueleze.
Cu pistoale, la 10 paşi.
Îmi vei da satisfacţie.
Dacă spui chestia asta, îl şi plesneşti cu mănuşa!
- Jacques! - Dră Desautel.
E aşa de linişte. Cum poţi lucra?
- Unde sunt toţi? - Pedro întârzie.
- Wardell? - E la Irene.
- 10$ pe oră. - Spală vase?
La naiba, totul a luat-o razna.
Ce face văr-tu, Raymond?
L-aş putea suna.
Da, dacă nu te deranjează.
Şi Pedro?
Am uitat de Pedro.
Mi-e dor de fapt de David.
Daymo!
- E prietenul meu! - Stridii.
Vezi? E mai bine.
E sezonul stridiilor. Cât de rea poate fi viaţa?
Janette, sunt la jumătate de preţ.
Nu ne va ajuta să trecem de seara asta.
Aş putea da o fugă la Dorignac. Au raci.
Şi am putea defila goi puşca pe strada Prytania,
dar nu o voi face.
Fără raci chinezeşti congelaţi în bucătăria mea.
Charmaine... ar trebui să se pregătească.
Să mă ia naiba.
Chiar voiam să-ţi spun că a sunat.
- Şi? - Nu vine.
Şi-a lovit maşina pe Canal... Zice că n-a fost atentă.
Niciunul din noi nu e atent.
Cum merge cu casa?
Nu mă întreba de casă.
Nu credeam că mă voi întoarce să văd nici atât.
Podul ăsta blestemat.
Poliţiştii din Gretna stăteau acolo cu pistoalele scoase,
ca să facă să ne întoarcem.
Şi iată-ne, mergând în direcţia opusă
de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
Nu e nevoie să rămâi aici.
Doar lasă-mă şi întoarce. Voi fi bine.
Unde te te las, tăticule?
Da!
Bere rece.
Şi eu mă bucur să te văd.
Dă-mi un păhărel de whisky, băiete.
Sunteţi toţi aici? Adu trei.
- Ştii ce zic? - Dă-mi unul.
Ia împuţiturile alea de aici.
Nimeni nu vrea să miroasă asta.
Sunt pe moarte, tâmpitule.
Credeai că reuşeşti, nu?
Credeai c-o să ne înveţi câte ceva pe noi, tinereii, nu?
Da. La naiba, da.
Nota aia pe care o căuta la ultimul refren?
- Cea înaltă? - Ce notă era aia, maestre?
Ce dracu' ţi-a ieşit din trompetă?
- Du-te naibii. - Am auzit o notă falsă.
Ascultă, mi-a ieşit bemol
pentru că a trebuit voi să încheiaţi seara-n cârciuma fostei mele neveste.
Are şi omul limitele lui.
Aţi fost căsătoriţi?
- Cu mult timp în urmă. - Cum ai lăsat-o să-ţi scape?
M-a lăsat? Pe dracu'.
Abia am scăpat de corvoadă.
Ce-a mers prost? Nu te trata cum te-aş trata eu?
Vrei să ştii ce-a mers prost?
- Da, spune-i-o, dragă. - Spune-i-o.
M-am măritat cu un nenorocit de muzician.
Asta n-are cum să meargă.
La naiba!
Habar n-aveţi voi.
Explozia auzită de oameni era de fapt o barjă dezlegată
care-a intrat în zidul canalului, nu dinamită.
Oamenii cred că a fost o conspiraţie
- ca să se rupă digurile. - În ce scop?
Să se inunde 80% din oraş? Cine avea interesul să o facă?
De ce să facă probleme atâtor muncitori, negri şi albi?
N-are sens.
Spui că a fost un dezastru natural, pur şi simplu?
Un dezastru natural?
- Aşa e un uragan. - Cel care a lovit golful Mississippi
a fost un dezastru natural. Un uragan, pur şi simplu.
Inundarea oraşului New Orleans a fost o catastrofă produsă de om.
O zbârcă federală de proporţii epice.
- Şi care a durat zeci de ani. - Tăticule!
Putem să tăiem asta, nicio grijă.
Digurile n-au cedat.
Nici în '65 şi nici cu trei luni în urmă.
Sistemul de protecţie împotriva inundaţiilor
construit de inginerii armatei,
adică de guvernul federal, a dat greş.
Şi spunem de 40 de ani de la uraganul Betsy
că va da greş din nou dacă nu se face ceva.
Şi... ia ghiciţi? Nu s-a făcut nimic.
Serios, tati, o să suferi o comoţie cerebrală.
Nicio grijă, scumpa mea.
Sunt zdravăn ca un castravete înfipt în curul unui arhiepiscop.
Digurile n-au cedat.
Ecluzele au cedat, zidurile canalului au cedat, pompele au cedat.
Şi toate au fost construite să suporte o furtună mult mai mare.
Sugerezi că a fost o mână criminală?
Absolut. Să găsească responsabilii
şi să-i judece: inginerii, autorităţile federale,
statul, autorităţile locale...
Constructorii care au folosit materiale de proastă calitate
şi ai dracului politicieni care şi-au umflat buzunarele.
Având în vedere că totul a mers prost,
de ce să plătească americanul de rând taxele
pentru a "repara" New Orleans? O să coste miliarde.
De când nu-şi reconstruiesc statele marile oraşe?
De dragul discuţiei, să ziceam că New Orleans
a fost odată un oraş mare.
Spui că New Orleans nu este un oraş mare...
unul care înflăcărează imaginaţia lumii?
Presupun... că dacă eşti un meloman,
chestie care, sincer, s-a cam fumat,
sau un fan al bucătăriei provinciale,
ceea ce mulţi ar zice că e o chestie tipic americană,
prea grasă, prea bogată... atunci da, desigur.
New Orleans are apărătorii săi,
dar cum rămâne cu restul ţării?
Provincial, învechit,
urăşti mâncarea, urăşti muzica, urăşti oraşul.
Ce naiba cauţi aici?
Al dracului englezoi hulpav şi nenorocit!
Serios, nu poţi...
Zboară şi asta.
- Haide, ce naiba! - Du-te, tăticule.
- În fluviu! - Hai să terminăm civilizat.
O să o duc la o mică partidă de înot.
Haide!
Nu poţi rămâne aici, tăticule.
- Urăsc asta. De ce nu am... - Aşteaptă.
Când asigurarea va stabili...
Tăticule?
Tati?
Du-mă pe strada Miro.
Adică la Poke's?
Ce mai faci?
- Codul e... - Uite-l.
- Bună, mamă. - Bună, puiule.
Nu te opri. Sună bine. Unde e tăticul?
În birou, pregătindu-se pentru un interviu prin telefon.
Altul?
Cum a mers astăzi, la dig?
- Tăticul a fost tare. - O, nu.
N-am lovit pe nimeni.
Aş fi făcut-o, dar n-am reuşit să-i prind.
- A fost în direct? - Nu.
Tata a aruncat microfonul tipului în canal.
A încercat şi cu camera, dar s-au luptat cu el pentru ea.
Sunt englezi. Nu vor folosi niciodată materialul.
- De ce n-ar face-o? - Ar putea.
A fost drăguţ, nu-i aşa, Sof?
- Asta de unde e? - N.P.R.
Va fi bine. Va fi bine.
E N.P.R. Ai înţeleg.
N.P.R., "N"-ul vine de la "nuanţă".
Bună.
- Câte cuvinte injurioase? - Da, sunt aici.
Cinci sau şase. Şi mai e chestia aia pe care-o zice el
despre arhiepiscop şi castravete.
Cum merge şcoala?
Urăsc Baton Rouge.
Îl urăsc mai mult decât pot spune.
Va mai dura doar câteva săptămâni.
- Fetele sunt drăguţe, nu? - Fetele nu-s drăguţe.
Sunt... opusul a tot ce e "drăguţ".
Te vei întoarce la timp pentru carnaval.
- Doamne, sper. - Sofia Bernette!
Şcoala catolică... mă distruge.
Ba nu! Întregul oraş a fost construit
pe un dig natural aflat pe teren înalt.
Nu-i adevărat.
E o concepţie greşită, un mit, o păcăleală.
Ai naibii N.P.R.
Oraşul vechi nu era sub nivelul mării, n-a fost niciodată.
Pentru că presei...
cu tot respectul pentru programul tău...
dar eşti printre cei mai răi... îi place o poveste simplă
pe care ascultătorii să o priceapă uşor cu creieraşele lor.
Cine-ţi dă dreptul ţie sau oricui altcuiva
să spună care cartiere ar trebui să se întoarcă?
E pe cale să explodeze.
- Ştiu. - Da, merită salvată!
Întreaga şandrama!
Te referi al dezastrul produs de autorităţile federale?
Nu e un dezastru natural.
Este o catastrofă produsă de mâna omului...
de proporţii epice!
Şi da, băgaţi "bip"-uri peste tot!
Ce-mi pasă mie? Noi murim aici!
Aici nu-i Lake Wobegon, drăcia dracului.
Fasole roşie şi orez.
Şi nici măcar nu e luni.
Mulţumesc, iubire.
- Cum se descurcă mama ta? - Cum poate.
Tot e supărată pentru Daymo, ştii?
Nimic? Încă n-are nicio veste?
La naiba.
- Dentistul cum o duce? - Bine.
Vine aici sau te duci tu la el?
În weekenduri mă duc eu acolo.
Cum îi merge cabinetul?
Are mulţi pacienţi vechi.
Se întoarce?
Nu în estul oraşului New Orleans, dar da.
Clădirea aia sigur va fi demolată.
Am vorbit ieri seară cu Alcide.
Ai putea veni să-i vezi.
A zis că a luat 9 la algebră.
Da, se descurcă bine. Şi Randall.
N-am maşină, Ladonna.
Şi ce te deranjează la autobuzul
care merge spre Baton Rouge?
E gratis, n-ai nicio scuză.
Ştii că am spectacole în weekend, cum sunt alea.
Du-te să-i vezi în timpul săptămânii.
Le e dor de tine, mai ales că eu vin mereu aici,
amândoi suntem plecaţi, înţelegi ce-ţi spun?
Şi mie mi-e dor de ei.
Mi-e dor de ce făceam împreună.
Ziceam şi eu.
Da, ştiu asta.
Ştii că am putea...
El acolo, tu aici... Cine ar şti?
Eu, iubire.
Eu aş şti.
Ar fi mai bine să plec.
Spune-le băieţilor că îi voi suna.
Ai face bine.
Aşa voi face.
Trebuie să spălăm cotletul de porc.
Bine. Ce frumos.
Fă-i o poză.
- Două minute, Jacques. - Mă ocup de asta.
Am nevoie de două tarte cu pecan.
- Nu mai avem. - Păi ce-a mai rămas?
- Îngheţată de lămâie. - Şi dacă nu vor îngheţată de lămâie?
E New Orleans, dragă. Oricine vrea îngheţată de lămâie.
Crezi că nu mă confrunt cu asta în fiecare zi?
Nu mă îndoiesc.
Ţi-ar prinde bine şi ţie puţin mai multă furie.
Da, dar pe tine cu ce te va ajuta?
Asta te întreb.
Nu cu oţet prinzi muştele...
Cu miere faci treaba.
Un plici de muşte zdravăn...
cu asta scapi de bâzâitoare, scumpo.
Care-i treaba cu muştele?
- Sper că nu-s în localul meu. - Sigur că nu.
Restaurantul nostru era fără muşte şi fără cusur.
Mersi.
- Eşti ocupată în seara asta. - În fiecare seară.
Aş ţine deschis până la miezul nopţii dacă aş avea personal.
După ce mai tânjesc oamenii din oraşul ăsta?
Mâncare bună, tovărăşie, comunitate...
Mie mi-e poftă de desert.
Nu mai am nimic în afară de îngheţată de lămâie.
S-a vândut.
- Nu poţi mânca îngheţată de lămâie. - Ce? E făcută în casă.
Ar fi o trădare.
Aşteaptă să se redeschidă Brocato's.
Înţeleg.
Ce zici de un Hubig's?
Hubig's? Cu ce aromă?
Măr, sigur, poate cartof dulce.
Cartof dulce dacă ai, măr dacă n-ai.
- Bine. - Cum merge cu casa?
Nu mă întreba despre nenorocita de casă.
Bună seara. Totul e bine?
- Pot să fur eu salata? - Cum vrei.
- Hubig's? - Fă-l frumos, iubire.
Presară-l cu ceva.
E în bar, Del.
Trăieşte în nenorocitul de bar.
E acolo chiar acum,
azvârlind cu lucruri şi purtându-se ca un prost.
Nici n-ar trebui să fie acum în New Orleans.
Nu crezi că i-am tot zis asta de când am plecat din Houston?
Poate trebuia să se convingă personal, ştii?
Trebuie să ajung la muncă de dimineaţă.
N-am timp să stau după fundul lui.
Trebuie să vii aici să-i bagi minţile-n cap.
Eu sigur nu reuşesc.
Bine, vin acolo.
Spune-i lui Don ca o să cânt una pentru Bird.
Uite, am spectacole, Davina.
Mai stau în New York câteva zile,
apoi, miercuri, voi fi în Boston.
Cu toţii avem spectacole, Delmond.
Viaţa e un nenorocit de spectacol.
Eu n-o să ajung acasă până la 2 dimineaţa.
De ce naiba l-ai dus acolo, Davina?
La naiba, băiete, vorbim despre tata.
Când ştii tu să-l fi convins careva să se răzgândească?
Şi crezi că eu voi reuşi?
- E rândul tău să încerci. - Bine.
- Vin. - Când?
Imediat ce voi putea. Trebuie să mut nişte chestii.
În regulă. Pa.
Urăsc cântecul ăla.
Încearcă linia principală, Jojo.
Cred că ţi s-a rupt cheia...
Dră La-Dee! Hei!
Băiete! Pe unde ai fost?
Eşti acasă?
Nu, doamnă. Încă nu.
Stau încă în Memphis cu unchiul şi ai lui.
Se întorc, nu?
Nu ştiu.
A găsit de lucru acolo.
Am încercat să vin la parada de azi.
Mi s-a stricat maşina lângă Manchac.
Aşa că n-am ajuns la timp.
Ai venit acum. Ce bei?
O bere Budweiser. Ce face Daymo? E "Second Line"?
Nu mai e la răcoare, nu?
La răcoare? Cum adică?
Daymo a ajuns la răcoare în timpul furtunii.
La Penitenciarul Parohiei Orleans? L-ai văzut tu?
Eram împreună pe podul de pe Broad Street
în ziua de după inundarea puşcăriei.
Credeam că o să moară.
Deci Daymo încă n-a ajuns acasă?
Demetrius, nu mi-am văzut fratele de la furtună.
Niciunul dintre noi nu a făcut-o.
Sunt "regele" de la WWOZ.
Şi împăratul... Ernie "Mălai Gros".
Nu ştiu ce e în neregulă cu el, dar asistentele şi doctorii
şi cei care au intrat acolo
urlând, ţipând, dând chiote...
Jeffy Jeff, care-i treaba, cioară?
Davis Mcalary.
"Mălai Mare" e din nou în şa?
Da, o flecăreală "a la Ernie" la final de spectacol.
Da, stăpânul universului. Deci, Dig...
Nu sunt mahmur, sunt doar speriat
pentru că un vis de după sex şi după marijuana
m-a făcut să vorbesc azi-noapte cu fantoma lui Earl King,
care mi-a spus tema emisiunii.
Earl e bine, apropo.
- E bine de ştiut. - Da.
În Rai, trompetiştii nu-l pun să cânte "Big chief" în mi bemol,
aşa că îi merge bine.
Da, oricum,
Earl mi s-a arătat cu un mesaj politic,
ceea ce e ciudat pentru că Earl nu era aşa pe când trăia.
Dar e visul meu, nu?
- Şi Earl a zis-o. - Ce a zis?
Mafia.
Mafia? Asta e tema ta?
Tipule!
Mafia e mai bine echipată să conducă New Orleans
decât guvernul Statelor Unite, statul Louisiana...
Păi ei au condus oraşul mai demult.
Familia Marcello conducea tot.
Da, şi să fiu al naibii dacă n-ar trebui adusă înapoi!
Crezi că mafia s-ar fi târât ca Serviciile Sociale
ca să lase bătrânicile să putrezească pe acoperişuri?
Uite cât de bine conducea Carlos lucrurile
când îi avea pe primar, pe guvernator şi pe toţi ceilalţi
la degetul mic. Uită-te la Lafitte.
Un acoperiş sicilian superb.
S-a prăbuşit? S-a inundat?
Dar muzica...
Louis Armstrong, cu Joe Glazer ca manager,
care a trebuit să se încurce cu mafia. Pricepi?
De aici trec la Louis Prima
care avea drept manager familia Segreto.
Apoi mă apropii de un bluesman de şcoală veche
care intră în magazinul lui Cosimo,
începe să cânte puţin Ray Charles, Spiders, Lee Allen,
May...
Cred că faci mişto!
Unul din trei cântece din compilaţia pentru strângerea de fonduri?
A venit perioada aia din an, frăţioare.
Păi...
Iată-ne,
probabil cel mai bun post radio de muzică alternativă
din cel mai mare oraş muzical din lume
în această tristă, ratată istorie a lumii...
şi punem aceleaşi 20 de piese recunoscute ca fiind bune
pe care toţi le aud în orice compilaţie
"Big easy", "Crescent city", "Care forgot" lansată vreodată!
Cele mai tari producţii din New Orleans?
- Să mă ia naiba! - Da.
Şi trebuie să trimiţi un CD la fiecare pauză.
- Darnell a zis aşa. - "Iko", "Tipitina"...
"They all asked for you", la naiba, da!
Al naibii Darnell Nichols şi strângerea lui de fonduri!
Pe bune?
Pentru Dumnezeu! Fir-ar!
Ştii...
Rahat.
Şi sunt aici.
Îmi pare rău.
Da, D.J. Davis.
Ia uitaţi aici.
Băiete, ştiam eu că te vei întoarce.
Da. Eu ştiam că tu n-ai pleca niciodată.
Ştii că e nevoie de mai mult decât un uragan
ca să fiu alungat din New Orleans.
Ce să fie? Bere?
Gin? Suc? Ce vrei?
- Apă, fiule. - Apă?
Aş avea nevoie de-o baie.
Băiete, nu mai avem apă pe-aici de două săptămâni.
- Unde stai? - După colţ.
Ce? În barul lui Poke?
Se pare că Poke trebuie să-şi plătească factura de apă.
Haide. Vino încoace.
Iubire, uite cine-i aici!
Rahat!
Desiree!
La naiba.
În sfârşit am răspuns la telefon, da?
A tot sunat în primele două ore ale spectacolului.
Şi nenorocitul zice:
"Davis, n-ai primit memoriul"
"despre playlist-ul pentru strângerea de fonduri?"
Şi eu zic: "Ba da, am primit corespondenţa, dle,"
"dar am considerat-o improprie muzical şi creativ."
Nu mai spune. Şi el ce-a zis la asta?
Muiştilor!
- Unde te duci? - Cine e şeful aici?
- N-ai ce căuta aici. - Ce e, Davis?
- Ce e? - Lichidează localul.
Încarcă totul în camionul din spate.
- Te mai plătesc? - Încă două zile şi gata.
E închis.
- Care-i problema? - Aveţi muzica mea.
Fosta mea formaţie... "Uncut Funk".
Şase exemplare din cele două CD-uri confiscate...
"Armstrong park" şi "New Orleans Nasty".
Ori le înapoiaţi ori îmi daţi banii pe ele.
Prietene, magazinul ăsta a dat faliment.
Eu vreau doar muzica mea.
Uite, n-avem ce face.
Inventarul este trimis la New York.
Lasă-ne... tipule. Să stăm o clipă
şi să definim cuvântul "confiscat".
"Confiscat" înseamnă că sunt ale mele
şi că dacă le vindeţi îmi sunteţi datori cu bani.
Şi dacă nu o faceţi, daţi-le naibii înapoi.
Am intrat în faliment.
Şi-o să luaţi ce-i al meu
pentru că nu te poţi descurca cu ce-i al tău, tipule?
- Fă-i vânt. - Să vă ia dracu'.
Să vă ia dracu', nenorociţilor!
Veniţi aici cu lanţul vostru de magazine, da?
Să vă ia dracu' pentru că daţi bir cu fugiţii la primul uragan!
Fabrica de muzică din Louisiana o să ia fiecare bănuţ
pe care voi n-o să-l vedeţi, laşilor!
- Haide! - Să vă ia dracu'!
La dracu'!
Eu am plecat!
Ce naiba?
O să-mi daţi satisfacţie.
Ridică-te, dobitocule.
Nu, reia de unde ai rămas ieri.
O iei pe 4800 America şi ajungi până la Pressburg.
- Da, domnule. - Haide.
Nu-s aşa de multe acolo, nu?
Apa ţi-ajungea până la mijloc în multe dintre locurile astea.
Oamenii aşteptau banii pe asigurare, cei care aveau aşa ceva.
- Tu te-ai descurcat. - Eu fac bani.
200$ pe fiecare camion luat de pe străzile din estul oraşului.
- Contractul cu Serviciile Sociale. - Serviciile Sociale?
Multora nu le ajunge,
dar dacă eşti transportator, e suficient.
Apropo, am o grămadă de tâmpenii pline de noroi
scoase din bar, care trebuie aruncate.
- Rahat. - Ţi-o cer în calitate de şef.
Albert, cu tot respectul...
nu eşti şeful meu.
Şeful meu e Monk Boudreaux.
Toată viaţa am făcut parte din Golden Eagle. Ştii asta.
Am nevoie de încăpere pentru repetiţii.
Nu-i nimeni din gaşca ta prin preajmă.
- Repetiţiile sunt duminică. - Ţi-ai pierdut minţile.
În fiecare zi sunt în estul oraşului
pentru contractul guvernamental.
Scot 600-800$.
Îmi pare rău.
Mersi pentru bere.
Cu plăcere.
Da.
Nu, nu, nu, înţeleg.
Nu, faci bine că suni,
dar cred că s-a amânat data înfăţişării la tribunal.
Verific şi te sun eu.
Nu era Toni Bernette?
Bună, Rich. Ce mai faci?
Aşteptam pe cineva.
Îmi pare rău, nu mi-am dat seama.
Oricum trebuie să mă văd cu cineva. Voi aştepta să se elibereze o masă.
Lucrezi în maşină?
- În birou am 1.5 m de apă. - Şi-n al nostru.
Cum ţi-e casa?
Stăm pe Octavia.
"Insula negării".
Ne-am pierdut acoperişul, dar nu mă pot plânge.
Nu, nu poţi.
- Şi tu? - Încă stau pe barcă.
Îmi pare rău.
E omul pe care-l aşteptam. Ne auzim, Rich.
- Cine vine? - S-o ia naiba de curvă.
- Nu-i nimic personal, Lonnie. - Pe naiba.
- Dă pe oricine în judecată. - Cum zici tu.
Ce ai aflat?
Tipul ăsta a intrat în bar după paradă...
Demetrius Bray, fratele lui Sylvie, venind de pe...
Scuză-mă.
Bine, dar oricum, a zis că era la răcoare cu Daymo
când a fost inundată puşcăria.
Spune că frati-tu era închis în timpul furtunii?
A zis că erau împreună pe pod înainte să vină autobuzele
şi să-i ducă la Saint Gabriel.
Şi pe urmă?
Nu l-a mai văzut.
Ladonna, am întrebat la poliţie, la biroul şerifului, la închisoare.
Nu ştiu nimic de David, de arestare, de nimic.
Nu înseamnă că nu era acolo.
Ştii asta.
Ştii cum se face treaba în parohie
chiar dacă nu e niciun uragan, Tony.
Voi mai verifica o dată.
E bine, Ladonna.
E un punct de plecare.
De data asta nu-i spun mamei.
Nu vreau să-şi facă iar gânduri.
Eu cred că-i mort.
Atâta timp şi să nu ne sune?
Ladonna...
Nu. Ar fi sunat dacă ar fi putut.
Nu, nu, nu. Încă nu ştim nimic, bine?
Lasă-mă o zi, două să cercetez, bine?
Habar n-aveam că va trebui să aşteptăm atât.
Trebuie să mă întorc la bar.
Te sun eu, bine?
Mă ridic dacă vine amicul vostru.
Ce l-a apucat?
L-ai dat în judecată, nu mai ştii?
Plângere de brutalitate, vara trecută?
Bine. Zi-i mamei tale că am fost de acord.
Rich...
Mai ştii cum acum câteva luni întrebam despre un puşti dispărut,
tânărul de pe Vălence Street?
Mulţi oameni sunt încă dispăruţi...
Mulţi oameni vor să fie dispăruţi.
- I-ai căutat numele. - Şi n-am găsit nimic.
Dar crezi că e posibil să fi fost la închisoare?
- Înainte de furtună... - Sigur, e posibil.
Orice e posibil, glumeşti?
Ştiu doar că nu e la noi.
Să te întreb ceva, dragă.
Puştiul e mardeiaş?
I-am văzut antecedentele.
Furt, droguri, trafic ilicit.
Se îndreptase înainte de furtună.
Sigur.
Fă-mi pe plac.
David Maurice Brooks.
Puding din pâine?
Lasă brutalitatea,
ar trebui dat în judecată fie şi numai pentru asta.
Acum sunt 24$, la naiba.
Mă ocup eu, frate. Te rezolv eu.
Îmi las trombonul.
Ştii că dacă-mi las trombonul în taxiul tău blestemat,
nu fug de tine. La naiba.
- 24! - Uite, asta-i altceva.
Nu ştiu ce să zic de cei 24$, luând-o pe Parish Line.
Dacă mă ascultai şi o luai pe Earhart,
nu dădeai de ambuteiajul de pe Claiborne.
Rahat.
24$ sau chem poliţia.
Haide...
Calmează-te. Mă întorc imediat, frăţioare.
Stai aşa.
Mă întorc imediat.
Da.
Bună, Batiste, dragule.
Ce mai faci?
Mă temeam că nu sunteţi acasă.
Kermit e în spate. Pe unde ai stat?
Stau după Parish Line...
Pe Jefferson Highway.
Nu e bine.
Da, ştiu. Nu-i deloc bine.
- Da. - Nu-i bine.
Aoleu...
Grătarul e viaţa ta.
A venit Batiste.
- Ce mai faci? - Ce mai faci?
- Ce faci, D.? - Ce mai faci?
Da. Eşti legat de chestia aia, nu?
Sunt un mare bucătar.
Muzica e doar un hobby secundar.
V-a inundat rău?
Nu foarte mult. Mai puţin de 30 de cm.
- Pentru Treme? - Da.
- Nu e mult. - E bine.
Bine. Ascultă, Kermit.
Mai ai spectacol diseară la Vaughan's, nu?
- Încă e în program? - Vaughan mă aşteaptă, da.
Se întoarce publicul, nu?
Încet, dar sigur.
Se întoarce.
- Ascultă, frăţioare... - Îţi trebuie un contact?
Frăţioare, am mare nevoie.
Am înţeles.
Vino la Vaughan's şi cântă cu noi, bine?
- În regulă. - Vino diseară.
Bine. Dar treaba e... Poţi să-mi dai un avans?
Mi-am lăsat trombonul în taxiul de afară.
- Te ajut eu. - Ce bine.
Da, dle. Mă ocup eu.
- Ticălosule, nu-i amuzant. - Nu?
Al dracu' trompetist rupt în cur.
Juicy! Unde mi-e portofelul?
- Te-ai întors? - Nu încă.
- Trebuie să vii acasă. - Ştiu.
Nu cântă nicăieri prin zonă, am verificat.
Am auzit că înregistrează un album cu Toussaint.
Bine, o să vorbesc cu el.
Davis, nu te juca cu el.
A venit să asculte muzică, nu să vorbiţi.
Tipule, a venit la Vaughan's pentru Kermit.
Trebuie să se ştie.
Ce se întâmplă? Eşti bine?
Hei, Kermit.
Davis.
Ştii... ştii...
cine e ăla cu moacă de tocilar, cu ochelari?
E tipul care scrie pentru "The Times-Picayune"?
Ce? Nu.
Ăla e Elvis Costello!
- Elvis? - Costello!
E o vedetă, Kermit. E o legendă rock'n'roll.
- M-ai păcălit. - Tipule...
Da!
Suntem toţi aici?
Îi avem în seara asta pe Sixth Ward ai legendarului
Antoine Batiste, cântând pentru voi, oameni buni.
O, da!
Şefule, e chiar drăguţ.
Foarte drăguţ.
Mă şi-ntrebam dacă aveam să mai văd vreodată aşa ceva.
Albert, ai de gând să cureţi barul pentru repetiţii
când s-ar putea ca oamenii tăi să nu se mai întoarcă?
Anul ăsta poate că nici nu va mai fi vreun carnaval!
Nici Sfântul Iosif.
Albert, nu-i nimeni acasă.
Nu-i nimeni care să se gândească să cârpească costumele.
În unele case încă mai sunt cadavre.
În regulă.
Lasă costumul, şefule.
O să trec pe la bar mâine după-amiază.
O comoară naţională.
Măcar de-ar şti naţiunea...
Da. Cântam împreună.
Makers, un whisky cu trei cuburi de gheaţă!
Da, mai demult, eu şi Kermit am cântat într-o formaţie împreună.
Eu cântam la chitară... şi, puţin, la pian.
L-am învăţat tot ce ştie.
Despre... teoria economică a lui Keynes.
O seară plăcută.
Unde se ţine petrecerea de după?
Proasto, ţi-am zis să nu te apropii de ticălosul ăla neisprăvit.
- Mamă, mă doare! - Crezi că asta e durere?
O să-ţi arăt eu ce înseamnă durerea.
Treci naibii în maşină.
Şi-aşa abia ajung la muncă
şi trebuie să te mai şi scot din închisoare, tâmpito.
Lista cea mai actualizată...
Toţi cei din penitenciar înainte de furtună,
locul unde au fost trimişi...
în ce parohie, dacă sunt încă încarceraţi
sau dacă au fost eliberaţi.
- Ăştia sunt toţi? - Până la ultimul.
Nu a fost la noi niciodată.
- Mersi pentru asta. - Oricând.
Cum vă descurcaţi?
O seară bună vă urez.
Davis, pe băiat îl cheamă Elvis?
Kermit, nu-l ştii pe Elvis Costello?
"Alison", "Pump it up", "Everyday I write the book"...
Haide, faci mişto, Kermit?
Frăţioare, du-te şi vorbeşte cu el.
- Despre ce? - Muzică. Fă-ţi un prieten.
Fă-ţi o relaţie.
"Kermit Ruffins deschide concertele lui Elvis Costello în turneul SUA".
Cine ştie? Du-te.
Îl cunoşti pe Elvis?
La naiba, Kermit. Du-te şi vorbeşte...
Meriţi... Nu vrei să fii faimos?
Meriţi să fii faimos.
America are nevoie de Kermit.
Stai aici şi-mi spui că tot ce vrei să faci
e să te droghezi, să cânţi la trompetă
şi să faci fripturi în New Orleans pentru tot restul vieţii?
S-ar putea să-mi ajungă.
Doamne. E de-a dreptul jalnic.
E împotriva regulilor.
Dar ai zis că puştiul e în continuare dispărut?
- Da. - Atunci fac o excepţie.
Am înţeles. Apreciez.
De fapt nu am primit nicio poză cu prizonierii în pasajul superior.
Dar poţi vedea de aici.
Nu puteam pătrunde în clădire.
Dar camerele au făcut câteva fotografii pe care le-am recuperat
şi le-am pus pe site înainte să fie tipărite.
Ecranul ăsta şi următorul. Dă clic ca să măreşti imaginea.
Anunţă-mă dacă îţi mai trebuie ceva.
"Times-Picayune".
Walker.
A plecat acasă.
Bine.
A sunat fiul tău.
Care?
Din Baton Rouge... cel mare.
Alcide?
- Ce voia? - I-am zis că ai concert.
L-am acompaniat pe Kermit Ruffins la Vaughan's, în seara asta.
- Ai cântat cu Kermit? - El m-a rugat.
Da. Şi las ăştia aici, fetiţo...
Ştii că ultimii 50 sunt ai mei.
Nu sunt autobuze spre oraş din parohia Jefferson.
Asta va acoperi gazul şi electricitatea.
Cu încă 30 putem pune iar cablu.
Şi cum vrei să mă convingi, doar de curiozitate?
Lupţi pentru libertate.
Da, de fapt mi se cam rupe.
Bine, atunci o faci pentru că am jucat fotbal împreună,
pentru că m-am văzut cu sor-ta trei luni de zile.
Sora mea spune că eşti un ticălos.
Da. Înţeleg de ce.
Dacă vine poliţia, suntem arşi.
E New Orleans, prietene. Poliţia nu vine niciodată.
Şi dacă vin poliţiştii, o să ne dea la o parte
şi-o să înceapă să jefuiască ei înşişi.
E un oraş cu tradiţii bogate şi de neîncălcat.
Trei minute, Mcalary. Atât.
Nu face pe nebunul!
Haide!
Tipule, haide! Să mergem!
Pinstripe Brass Band "Live at Donna's."
Asta merge cu mine pentru că jur pe Dumnezeu,
cânt la chitară în piesa 7, fără să fiu creditat,
şi n-am primit vreun exemplar. Uită-te.
- Cum zici tu. Să mergem. - "Closer Walk With Thee".
Să mă ia naiba! Nu.
Bine, "The Genius of Dave Bartholomew",
toate înregistrările lui pe un singur album,
care clar nu se mai imprimă.
Tipule, lăsând deoparte dreptatea, chestia asta e a mea prin noroc
pentru că exemplarul meu mi-a fost furat din maşină.
Să mergem.
- Unde e? - Nu ştiu.
Şi de ce naiba nu sună?
Acum ce mai e?
Ce cauţi aici?
Bună, draga mea. Sărbătoream victoria
asupra forţelor aroganţei corporative.
Aroganţă corporativă.
Ai deschis un Conterno?
Pentru un local aşa de mic, ai o listă excelentă de vinuri.
Din '98? Un Conterno Monfortino din '98.
E un an remarcabil. E un vin remarcabil.
Aromă puternică de smoală, trufe, trandafiri,
cacao şi lemn dulce.
Nuanţe de minerale şi de piele.
Dulceaţă de mure.
Gust de acide tanic,
un buchet care ţine etern.
E unul dintre cele mai bune vinuri roşii din lume.
Ar trebui, la 350$ sticla.
En detail... şi cam scump, dacă pot spune asta.
- Dar îţi trebuie ceva scump... - Ce naiba, Davis?
- Davis, ce-i în mintea ta? - Sărbă...
Pot plăti pentru asta.
Dave Bartholomew?
Nu ne amuzăm.
Dragă, nu înţelegi.
Nu se mai publică.
Dar ţi-l ofer pe gratis, în schimbul
băuturii şi pastelor care sigur o însoţesc.
Să ştii că sunt extrem de subiectiv când vine vorba de sufletul tău.
Jacques, dă-l naibii afară.
Ce?
Nu mă poţi da afară, sunt prietenul tău!
Într-un fel, nu anume sau în mod regulat.
Dar trebuie să recunoşti că sunt un prieten apropiat...
Cu beneficii. Îţi par fermecător.
Nu prea. Du-te naibii, Davis.
Mă bagi în faliment.
E la voi. De la început a fost la voi.
Asumaţi-vă responsabilitatea.
Nu plec din birou până nu-l văd pe şerif.
Nu plec până nu vede aceste poze şi nu dă socoteală.
Doamnă, şeriful e în şedinţă.
- Aştept. - Ar putea dura toată ziua.
Voi aştepta.
Să mergem.
Îndeasă-le în spate.
Cine e?
Şi toate astea?
- Toate. - Bine ai venit...
în oraşul pe care aş vrea să-l uit.
Bună, tăticule.
Băiete.
A trebuit să anulez un spectacol în Boston...
ca să vin aici.
De ce?
Pentru că tăticul meu a luat-o razna.
E adevărat.
Crezi că vei rămâne?
Nu.
Ştiu sigur.
În bar, tăticule?
Pe nimeni nu pare să-l deranjeze
în afară de tine şi de sora ta.
- Tăticule... - "Tăticule" pe naiba.
Dacă nu ne ajuţi să urcăm totul în camion,
fă-te util şi plăteşte factura la apă.
Fă să funcţioneze iar ţevile.
Stai, să pricep ceva.
Crezi că mi-am schimbat planurile,
că am anulat concerte, că am venit până aici
din New York ca să plătesc factura la apă
într-un bare care nu-i al meu? Asta crezi?
Bine. Doar verificam.
...transferaţi ca să ajute în parohia Saint Bernard.
În momentul de faţă sunt 7.000 de locuitori permanenţi
în acea parohie. Înainte de furtună,
aproape 70.000 de oameni locuiau în Saint Bernard.
Puţine case au electricitate şi utilităţi.
Peste câteva minute,
le vom spune locuitorilor parohiei Saint Bernard
cum să determine dacă sunt pornite utilităţile
chiar dacă nu sunt acasă.
În această seară, clienţii din...
Ticăloşii!
Să-i ia dracu' pe toţi!
Să-i ia dracu'!
La naiba!
Vezi, ţi-am zis că am doar 20$.
- 26 pe aparat, amice. - Omule...
Bună, mamă! Unde te duci, iubire?
O cunosc pe Gerladine.
Şi eu cred că o ştiu.
Trebuia să mă laşi să cobor când se făceau 20$, frate.
- Ţi-am zis. - Nu mi-ai zis nimic.
Ba da. Ultimii şase sunt pe barba ta.
Dă-mi cei 20$, frăţioare.
Acum jos din taxi.
Nu trebuie să te porţi aşa.
Dă-mi o carte de vizită şi-ţi trimit cei 6$.
- O s-o fac. - Şterge-o.
Mă iei de prost...
- Hei, Bunchy! - Micuţule!
- Cum îţi merge? - Bine.
Încerc să mă descurc cum pot, frate.
- Te-nţeleg. - Mersi c-ai venit aşa din scurt.
Aaron s-a îmbolnăvit de dimineaţă.
Mă bucur pentru contract.
- Am înţeles. - Cine pleacă acasă?
- Bojack pleacă. - Beau Jacques?
- Din Alger? - Nu.
Bojack din Gert Town.
Care a cântat la saxofon cu Huey Smith?
Nu, frate.
Cel care fura maşini pentru borfaşii
din parohia Saint Bernard.
Ştii tu. Nepotul drei Hettie.
Ticălosul căpăţânos şi chior.
Ăla...
Da, da. Credeam că-i mort.
Nu, a plecat în Houston după furtună.
A făcut prostii şi-a fost împuşcat într-un bar.
Aşa că s-a întors de tot aici.
Da, am auzit. 40" pentru marşul funebru, nu?
Şi 40 la întoarcere, nu?
- Aşa-i, vere. - Bine.
- Antoine Batiste. - Benny Jones.
"Closer Walk..." pentru început.
- Bine. - Tonul e bun?
O să cânt în bemol, Bunchy.
Cântaţi pe bani, băieţi.
Cântaţi pe bani.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro