SEPTEMBRIE 1940
Cum a fost, domnule?
Păi, s-au făcut 26 de modificări la Instrucţiunile Poliţiei pe timp de război.
O informare scurtă de la biroul comisarului regional, care numai "scurtă" nu a fost.
Sunteţi pregătit să plecăm?
Sunt încă de când am ajuns aici, să ştii.
Sunt "Red Leader". "Îngerii" 1-5 la poziţia 0-95.
Sunt chiar în spatele tău.
Vezi să ţii pasul, Foyle. Nu vreau să te las de căruţă.
Franţa e drept înainte, Red Leader. Încearcă tu să nu rămâi de căruţă.
Problema cu războiul ăsta, sunt comisiile.
Iar problema cu comisiile e că oamenii spun într-o oră
ce ar putea să spună în câteva minute.
Aveam la M.T.C. un instructor, căruia îi spuneam "Cloroform".
Când termina ce avea de spus, nu mai era nimeni treaz.
- Ce preda? - Siguranţa rutieră.
Şi acum îmi spui?
Noroc că nu ne grăbim.
Cred că santinelele nu prea au ce face.
Vreţi să-mi prezentaţi documentele de identitate?
Dânsul e detectivul superintendent şef Foyle.
Mulţumesc, Sam. Mă ocup eu.
Ce se întâmplă?
Avem rapoarte că o barcă a acostat aproape de St Leonard.
- E totul în regulă, dle. - Altceva?
- Nimic, dle. Mulţumesc! - Mulţumesc!
Ce naiba...
Ce naiba se întâmplă?
- Te descurci cu asta? - Pun pariu că da!
- Aşteaptă aici! - Aveţi grijă, dle!
~ TITRARE MANUALĂ ~
~ Traducere şi adaptare după sonor ~ ~ Virgil G.N. ~
RĂZBOIUL LUI FOYLE
Sezonul 2, Episodul 2 Dintre cei "altfel"
Camionul e proprietate privată, dle. E înregistrat pe numele...
- Fred Pierce? - Da.
Da, l-am recunoscut.
Efracţie şi atac armat în urmă cu şase ani.
Da, eu l-am arestat.
Unde se ducea, dle? De ce nu a oprit?
M-a recunoscut şi a crezut că particip la acel baraj rutier.
- Şi s-a panicat. - De ce?
Transporta ilegal o grămadă de combustibil. Nu simţi mirosul?
- Şi a sfârşit ca Crystal Palace. - Într-adevăr.
Credeam că folosesc cisterne de metal, dle, nu butoaie.
Transporta suficientă benzină cât să ajungă pentru jumătate din Sussex.
"N.N.V.". "Maşini particulare şi vehicule de marfă".
- Să fie furat sau falsificat? - De unde a luat benzină, dle?
Asta e întrebarea.
În iunie, întreaga coastă de sud a devenit ceea ce noi numim "zona roz".
Vezi tu, am învăţat din greşelile Franţei.
Având în vedere uşurinţa cu care invadatorii
au reuşit să pună mâna pe rezervele de combustibil,
noi, cei din Consiliul Petroleum am redus numărul de pompe cu 40%.
Dacă cumva nemţii debarcă în Anglia,
vor avea la dispoziţie doar resurse minime de benzină.
Acum există doar un singur depozit în zona apropiată.
Aici, la Bexhill.
Director general e un bărbat pe nume, Michael Bennett.
A raportat vreo neregulă?
Pierderi de 3% pentru luna trecută, dar asta s-a scurs dintr-un rezervor cu probleme.
Acum avem trei noi rezervoare.
- 3%. Cât înseamnă asta? - Prea mult.
Alimentarea cu combustibil e cea mai importantă pentru efortul de război.
Cred că ar trebui să iniţiem imediat o procedură de cercetare la Bexhill.
Nu credeţi că pur şi simplu, s-ar putea să îi sperie?
Şi ce propuneţi?
Poate că putem să infiltrăm pe cineva acolo. Ne-ar putea spune ceva.
- Sub acoperire? - Da, poate ca şofer.
Puteam să-l dobor. Ştiu că puteam.
Venea direct spre tine.
Dar eram în avantaj Îl aveam chiar în faţă.
Avea vreo inscripţie? Cred că era un Recce.
- Stray 109. - I-am recunoscut forma.
Uite-l şi pe tragatoru' lu' peşte!
Îl aveam în cătare şi mi l-a furat printre degete.
- L-ai doborât? - Păi, nu. A intrat în picaj în nori.
- Nu te-ai dus după el? - Rămâneam fără combustibil.
- Trebuia să mi-l laşi mie. - Ţi l-aş fi lăsat.
- Zi mersi că te-am scutit să faci cinste. - Pe naiba!
Dacă te-am fi prins!
Scuzaţi-mă, flăcăi!
Nu cred că e prea mulţumit. Asta ar fi fost a zecea lui doborâre.
Va mai avea ocazia.
Mi-ai lipsit, dragă!
M-am gândit la tine în fiecare clipă. Tresar de fiecare dată când aud un avion.
Ce credeai, că or să mă doboare friţii?
- Ne vedem mâine la "Flamingo"? - La orele 20.00.
Te iubesc!
Da?
- Ceai, domnule? - Mulţumesc!
- E vreo problemă, dle? - Păi...
da, una mică.
Domnule, tocmai am vorbit cu văduva lui Freddie Pierce.
Nu mi-a putut spune unde şi de ce se ducea, dar mi-a spus pentru cine lucra.
- Da? - Pentru Frank Gannon.
- Nu mă surprinde. - Cine e Frank Gannon?
Are un club aici în Hastings, se numeşte "Flamingo".
Mai are câteva baruri şi un hotel. Are chiar şi o fabrică de bere.
- E gangster? - Spune-i mai bine om de afaceri.
Cine o să fie, dle?
- Habar n-am, Milner. - E o problemă, nu-i aşa?
- Da! - Ce este?
Ne tot gândim pe cine să infiltrăm la depozitul de carburanţi Bexhill.
- Avem o lipsă serioasă de oameni. - Da, înţeleg ce vreţi să spuneţi.
Chiar trebuie să fie un bărbat?
Am condus un tractor la ferma unchiului meu.
Chiar şi un camion de trei tone, în timul pregătirii.
Doar pe câmp, însă.
Păi... mulţumesc, dar eu nu...
Orice gangster l-ar mirosi de la o poştă că e poliţist.
Pe mine nimeni nu m-ar suspecta.
Are dreptate, dle.
Aş fi complet invizibilă! Ca un fel de... agent secret.
Păi... o să mă gândesc la asta.
- Las-o să intre. - Salut! Mulţumesc!
Dulce Connie! Dulce Connie! Dulcea mea Connie!
- Nu acum, Sean. - Ai avut o zi proastă?
Nu mă simt bine. Vreau doar să ajung acasă şi să fac o baie.
- Ne vedem în weekend? - Faci tu cinste?
- Nu ştiu nimic despre asta! - Tu ai de câştigat, să ştii.
- 20 minute! - Ne întâlnim la poartă!
- Asta da fată drăguţă! - Ia-ţi ochii de pe ea. E luată.
Ştiu, dle Elliott, ştiu că ar trebui să fii servit,
dar trebuie să vorbeşti cu cei din conducerea Petroleum.
Totul e controlat acum de la Londra.
Mâine.
Pe mai târziu. La revedere!
- Da? - E vineri, dle Bennett.
Am venit să-mi ridic salariul.
- Ce faci în weekendul ăsta? - Ies cu fetele, dle Bennett. La "Flamingo".
La dans? Aş putea să merg şi eu.
Mi-ar place să dansez puţin.
Merg cu prietenul meu.
Voi fetele astea! Toate aveţi prieten, nu-i aşa?
Nu înţeleg ce vreţi să spuneţi, dle Bennett.
Hai, vino aici! Semnează pentru salariu.
- Violet! - Am venit după salariu, dnă Bennett.
Aşa e!
Nu e treaba ta. Doar semnează aici pentru el.
Mulţumesc!
Dră Davies, dacă nu te deranjează, aş avea o scrisoare pentru Comisia Tanker Tonnage.
Trebuie să plece în seara asta Poţi să o dactilografiezi tu?
Da, dnă Bennett.
- Asta e tot, mulţumesc! - Bine!
- Ce e în neregulă cu tine? - Nimic, dragă.
Cam tăcut în seara asta.
- Îmi pare rău! - Să nu-ţi pară.
- O săptămână proastă? - Nu, nu prea.
- Cum merge motocicleta? - Ca un vis.
- E o capcană a morţii, nu-i aşa? - Şi un Spitfire, nu e?
Am avut o mică altercaţie cu Rex în această dimineaţă.
- Cu cine? - Cu Rex Talbot.
Am fost la şcoală împreună, ţi-l aminteşti?
Un tip brunet, pistruiat, cu care te jucai de-a "Cuceritorii".
Da, el e.
Niciodată nu m-am gândit că vom ajunge împreună aici.
Acum el e nr.1 în escadrilă. De fapt, el trăieşte doar pentru zbor.
Şi tu nu?
Eu mai degrabă simt armata ca pe o obligaţie, parcă sunt blocat pe o navă.
Nu-mi place să stau şi să aştept, asta e tot. Asta e tot ce-ţi pot spune.
Şi despre ce a fost vorba? Despre o femeie?
Nu a fost vorba de asta. A fost un nimic.
Eu şi Rex... Doar încercăm să ne întrecem unul pe celălalt.
- Zburaţi mult? - Nu, în acest moment.
Stăm departe de front de vreo săptămână.
Le dăm celor nou veniţi şansa să se afirme şi ei.
- Recruţi noi? - Da, nu mai suntem singuri.
Polonezi, cehi, belgieni, francezi din zona liberă.
Marea majoritate sunt băieţi buni. Dar nu au zburat prea mult.
Înseamnă că... tu eşti dintre cei vechi.
Nu înţelegi. Acum sunt un pilot experimentat.
La 22 de ani!
Vorbeşti ca şi cum nimic nu s-a întâmplat.
Nu mai suntem copii care eram. E o lume diferită.
Rex, Douglas şi eu. Suntem cei mai vechi.
Bineînţeles că eşti.
Eşti dintre puţinii rămaşi.
Permisul de conducere pentru camion. Documente ce atestă pregătirea.
- Referinţe de la un depozit din Ipswich. - Mulţumesc, domnule!
Şi te prezinţi la ora 10.00, la dl. Bennett, directorul depozitului...
şi ţii legătura cu Milner, cel puţin o dată pe zi.
- Ai înţeles? - Da, dle.
Domnule, am vrut să spun că vă sunt recunoscătoare pentru şansa asta.
Iar eu vreau să spun doar...
te rog să nu mă faci să regret.
Nu!
Şi dacă în orice moment simţi că eşti în pericol, te retragi.
- Îmi prezentaţi documentele? - Da, bineînţeles.
E în regulă. Ridic-o, Geoff.
Foarte bine.
- Astea par să fie în regulă, dră... - ...Stewart.
Trebuie să o spun, cei din Ipswich vorbesc foarte frumos de tine.
- Nu spun însă de ce te-ai transferat aici. - La cererea mea.
Vreau să fiu mai aproape de mama. Să o ajut.
Înţeleg.
- Cunoşti drumurile? - Absolut.
Unchiul meu are o firmă de mutări aici.
- Am învăţat să conduc pe camioanele sale. - Serios? Cum îl cheamă?
- Rogers. Gary Rogers. - Nu pot spune că-l cunosc.
Păi... o să te las câteva zile pe lângă Connie Dewar, ca să înveţi traseul.
Nu există hărţi, nu există indicatoare.
O să-ţi primeşti salariul mai târziu, dacă nu o să te rătăceşti.
Bine! Hai să te prezint.
Dră Dewar, am o colegă pentru tine.
Samantha Stewart, transferată de la Ipswich.
- Bună! - Bine ai venit!
Vreau să o iei cu tine.
Asigură-te că învaţă traseele de livrare până la sfârşitul săptămânii.
Mulţumesc! Vrei să mă înlocuieşti?
O să vă las împreună.
Aştept cu nerăbdare să te revăd, dră Stewart.
Poţi să conduci una din astea, da?
- Aşa cred. - Aşa crezi?
Ei bine, vom afla.
Fă o parcare pentru mine. Parcheaz-o acolo!
Mulţumesc, sergent.
- Nu e la fel de rapid ca Sam. - Nu. Şi nici prea vorbăreţ nu e.
- Ai mai fost aici? - Nu, domnule.
Obişnuiam să merg la "Cafe Anglais" înainte de război.
Harry Roy şi trupa sa.
Nu cred că o să-l găsim să cânte aici.
Frank Gannon?
- La etaj. - Mulţumesc!
E o plăcere să te văd, dle Foyle. Care-i treaba?
- Frederick Pierce. Îl cunoaşteţi? - Îl ştiu pe Freddie.
Bineînţeles că îl ştiu. Îmi face diverse comisioane.
Sper că nu are probleme.
Păi, nu mai are. E mort!
Nu mai spuneţi!
Nu a oprit la un control rutier, a scăpat camionul de sub control şi a murit.
Ei bine... sunt consternat!
Bietul Freddie... Nu ştiu ce să spun!
Unde s-a întâmplat?
- Pe str. Channel View. - Pe Channel View?
Asta e în afara oraşului. Nu-mi pot imagina ce făcea acolo
şi nici ce legătură am eu cu asta.
- Transporta benzină. - Benzină!?
Ştiu la ce vă gândiţi, dle Foyle.
Am făcut şi eu nişte prostii la viaţa mea, dar acum sunt om de afaceri.
Hoteluri... baruri, cluburi, m-am maturizat şi eu.
Am învăţat din propriile greşeli.
Niciodată nu vi s-a oferit benzină din surse ilegale?
Bineînţeles că da. Cui nu i se oferă?
Doar că eu nu plătesc 6 şilingi pe 3,7 litri. Nu e vorba de bani, nu-i aşa?
Nu m-aş atinge de ea. Sunt patriot.
- Şi-a bătut joc de noi, dle. - Păi, nu avem ce-i face.
Am putea căuta nişte indicii.
E pierdere de timp. Nu cred că ţine ceva pe acolo.
Nu. Cel mai bine ar fi să o luăm de la celălalt capăt. De la furnizori.
Ei ar putea să ne conducă înapoi la el.
Da, dle. Să sperăm că Sam vine curând cu ceva.
Ce cauţi aici?
Am putea să ne devansăm planul cu câteva zile, dle O'Halloran.
- Cu câteva zile? - Vrem doar să fim siguri că eşti pregătit.
Sunt pregătit. Sunt în regulă. Aştept doar comanda.
- O ai? - Vrei să o vezi?
E chiar aici.
Nu-ţi face griji, dle Carter. Doarme ca un prunc.
Nu se va trezi până nu va sună alarma.
Şi apoi?
Îi va trezi pe mulţi din Bexhill.
- Te-ai adaptat, dră Stewart? - Cred că destul de bine, dle.
Aş spun că sunt gata să plec pe cont propriu.
Mulţumesc mult, însă cred că eu voi fi cel care va aprecia asta.
Nu lăsăm pe nimeni să iasă de aici singur cu 1900 de litri de combustibil.
Poţi să-ţi continui treaba.
Aveţi o mulţime de femei şofer.
Când eram tânăr, niciodată nu am văzut femei care să facă o astfel de muncă.
- Războiul a schimbat totul. - Trebuie să vi se pară foarte ciudat.
Oh, nu, sunt de acord.
Sam!
Îţi aminteşti de mine? Sunt Andrew Foyle.
Voi doi vă cunoaşteţi?
- Da. - Da, dle. Am ieşit împreună.
- Ce? - Lucra la firma de mutări a unchiului meu.
Nu ar trebui să fii aici. Nu ai voie.
De fapt, am adus un ordin de rechiziţie.
Poftim!
Asta încalcă procedurile.
Bună dimineaţa, dle Bennett.
- Nu spune nimănui cine sunt. - De ce?
Lucrezi sub acoperire, nu-i aşa?
Ce vezi de râs în asta?
- Oh, păi, nimic. - Uite, nu pot să-ţi spun nimic.
Decât că cineva fură benzină. Foarte multă. Sunt aici să aflu câte ceva.
Tata te-a băgat în asta?
- M-am oferit voluntar. - Bine, nu voi spune nimic.
Poţi să-mi speli şi mie motocicleta, dacă tot eşti aici.
- Andrew! Ce faci aici? - Nu te bucuri să mă vezi?
Bineînţeles că mă bucur. Nu spune asta.
Am adus doar nişte hârtii.
- Îmi faci o ceaşcă de ceai înainte să plec? - Bine.
Dl. Bennett mi-a spus că voi doi vă cunoaşteţi.
Da. A fost prietena mea cea mai bună.
- Când? - Oh, acum mult timp în urmă.
Totul s-a terminat acum. Nu-i aşa, Sam?
Întru totul.
Vrei să mergi la dans. Am o permisie de 12 ore.
Îmi place să dansez.
Poftim!
Acesta e un ordin mare. De ce a fost adus de un pilot?
Nu mă întreba pe mine. Oricum, nu te priveşte pe tine.
- Pentru că e strict secret, nu-i aşa? - Ce?
Această informaţie.
Cu atâtea provizii, trebuie că se pregăteşte o mare operaţiune.
Da?
- Sam, cum ai reuşit să vii? - Mi s-a ivit ocazia, dle.
Chiar arăţi deosebit.
- Vorbeşte-mi despre ceilalţi. - Trebuie să spun că par de treabă.
Nu-mi place să-i spionez. Oricum, nu cred că sunt implicaţi.
- Ce te face să crezi asta? - Trebuie să înţelegi sistemul.
- Pare destul de în regulă. - Continuă.
Nici un litru de carburant nu iese de acolo fără ordin de rechiziţie de la client.
Ordinele de rechiziţie sunt aduse personal de către curieri.
Depozitul deserveşte armata, bazele aeriene, spitalele,
pompierii, transportul de mărfuri, pe toată lumea.
Dna Bennett le ia în primire.
Ea face muncă de birou şi verifică administrarea lor.
Apoi e soţul ei, Michael Bennett, care supraveghează circulaţia combustibilului.
El e şeful.
Bennett e prezent când cisternele sunt umplute şi le verifică.
Cisternele au manometre care arată cât de mult combustibil a fost încărcat.
Totodată e trecut acolo şi gabaritul maxim al cisternelor.
Bennett îl pune pe şofer să semneze,
pentru ca nimeni să nu conteste cantitatea ce a fost încărcată.
Sunt cam 20 de livrări pe zi şi procedura e întotdeauna aceiaşi.
Când combustibilul ajunge la punctul de livrare, se reia procedura.
Clientul are o copie de pe ordinul de rechiziţie original
şi semnează pentru cât combustibil primeşte. Foarte simplu.
La sfârşitul zilei, toate actele semnate sunt puse într-un seif din birou.
Sunt verificate o dată pe lună de către Consiliul Petroleum.
M-am gândit la ceva, dle.
Bennett nu poate fura singur combustibilul.
Ar trebui să-l aibă şi pe şofer de partea sa.
Şi apoi şi pe clientul de la celălalt capăt al fluxului.
Corect!
Şi de asta ar trebui să ştie asta şi soţia lui.
- Şi totuşi există pierderi de 3%. - S-ar fi putut scurge prin conducte.
Deci, te-ai apropiat de ceilalţi şoferi?
- Da. Ies cu ei în seara asta. - Serios? Şi unde te duci?
Mergem cu toţi la un club La "Flamingo".
Oh, bine. Distracţie plăcută! Să iei mâine legătura cu Milner.
- Să nu faci vreo prostie. - Am înţeles, dle.
Oh, am uitat să menţionez că m-am întâlnit cu fiul dvs.
- La depozit? - Da.
- Te-a recunoscut? - Da, dar nu a spus nimic.
- Ce făcea acolo? - Nu mi-a spus.
Oh?!
O să-l întreb pe el.
- Foarte amabil din partea dvs, dle. - Deloc. Andrew mi-a vorbit despre tine.
Mi-a spus că ne-am cunoscut.
- Ne-am cunoscut deja, domnule. - Păi, da!
Vreau să vă mărturisesc ceva. Eu v-am spart geamul cu mingea.
Oh, e în regulă.
Păi, tu ţi-ai asumat vina pentru asta.
Ca să vezi! Nu eşti chiar detectivul care te crezi, tată.
Rex s-a înrolat voluntar direct din şcoală. E aici de şase luni.
De cinci luni. Am stat şi eu o lună degeaba.
Am intrat şi eu în rândul celor din clubul Caterpillar, dle.
A fost doborât şi a trebuit să folosească paraşuta.
Da, acum şase luni. Câteva Messerschmitt m-au luat în cătare.
- Ar fi trebuit să fiu eu acolo. - Păi, nu ai fost!
Eram la 3500 metri altitudine. Noroc că am avut cupola deschisă.
Am pierdut controlul şi am intrat în vrie.
Pur şi simplu am fost tras afară din carlingă.
Abia am apucat să deschid paraşuta că am şi auzit... pleosc!
- În mare, în largul coastelor Franţei. - Cum te-ai întors?
Am fost cules de o barcă de pescuit. Eram cu burta în sus.
O lună am stat în spital.
Între timp, Andrew mi-a uzurpat poziţia de lider în escadrilă.
Cu greu!
Permiteţi, dle?
Asta arată mult mai bine decât mâncarea noastră mizerabilă.
Să ştii!
- Permisiile sunt o raritate? - Nu chiar. Am primit una de 12 ore.
- O să-mi scot prietena în seara asta. - Ah, bine!
Vii şi tu? Tu cu Violet?
Da.
- Violet? - Da. E doar o prietenă, tată.
Nu cumva e cea de la depozitul de combustibil?
Îmi cer scuze. Sper că nu a vorbit gura fără mine.
Nu, deloc. Între mine şi Andrew nu există secrete.
Nu-i aşa, fiule?
Spune-mi, Connie, cum ai ajuns şofer pe cisternă?
Nu vrei să ştii.
- Ba da. Mă interesează. - Nu sunt prea multe de spus.
Am plecat din şcoală la 16 ani.
Mi-am luat o slujbă la Bristol. Ceruiam butoaie prin interior.
Era oribil.
13 ore pe zi, pentru doar 2 lire pe săptămână.
Şi apoi trebuia să ajut şi la încărcare pe "sperietori". Nu era prea distractiv.
- "Sperietori"? - Camioane.
Parcă spuneai că ai lucrat la o firmă de mutări.
- Da, aşa e. - Şi, ce s-a întâmplat?
Un şofer s-a îmbolnăvit, iar eu l-am convins pe şef
să mă lase să-i iau locul, aşa că imediat ce am terminat instruirea, am ajuns aici.
- Ai nişte ciorapi de rezervă? - Cred că glumeşti!
Poftim! Serveşte-te!
- Ce-i asta? - Ciorapi la sticlă.
Oare ce naiba le mai trece prin minte?
- Ia nişte ruj, Sam. - Mulţumesc!
- Aşteaptă doar să te vadă piloţii ăia! - Asigură-te să ai unul numai al tău.
De cât timp sunteţi împreună tu şi Andrew?
De ceva timp.
El şi Vi se căsătoresc imediat ce războiul ia sfârşit.
- Serios? - O nuntă dublă.
El cu Vi şi Rex cu mine. Şi vom face nunta într-un avion.
- Toţi piloţii vor fi invitaţi. - Uau!
Va fi minunat.
Bine. Eu sunt gata.
Connie, eşti bine?
- Da. - Eşti sigură?
Sunt doar obosită.
Ar trebui să mergi la medic. Ai fost aşa toată săptămâna.
Sunt bine. Haide, Vi, o să întârziem!
Îmi pare rău pentru prânz. Nu am vrut să deconspir relaţia ta cu Vi.
- Pe proşti îi ia gura pe dinainte. - Trebuia să-mi dau seama.
Ştiam eu că nu trebuia să-i fi invitat.
- Vi e o bunăciune - Să stai departe de ea!
- Haide, Charlies! - Domnule!
- Mergeţi în Hastings? - Da, dle.
Să nu faceţi nimic ce are legătură cu femeile, băutura sau dansul.
- Dar toate trei la un loc, dle? - E perfect.
Poate că asta e seara ta, Douglas. Ar cam fi timpul, nu-i aşa?
Nu? Două picioare împiedicate.
Serios?
Lucrurile încep să se mişte, fetelor. Uite cine a sosit!
- Arăţi răpitor! - Doar atât?
Încântător! Delicios! Îndrăgostită!
Tu de ce nu-mi spui asemenea lucruri frumoase?
Nu cred că ne-am cunoscut.
- Sam Stewart. - Douglas Wright.
- Pot să-ţi cumpăr o băutură? - Am deja una.
Atunci de ce nu-mi cumperi tu una, ca să stau cu tine?
Băieţii ăştia daţi cu gel de păr!
Rex, dragă, vino şi dansează cu mine.
Mergem să dansăm?
Merg să iau o halbă.
Bine!
Ce zici de băutura aia?
Haide!
- O noapte bună! - Putea fi şi mai bună.
Spune-i să o ţină tot aşa. Vor bea mai mult.
Uite un chip pe care nu l-am mai văzut până acum.
Sunt Sean O'Halloran. Mă bucur să te cunosc!
Bună! Sunt Samantha Stewart.
- Te-am mai văzut. - Da?
Construieşti noile rezervoare.
- Eu şi băieţii mei. - Aşa e. Am auzit că pierd combustibil.
Ceva cu nişte conducte sparte.
- De unde ai auzit asta? - Nu ştiu.
De la dl. Bennett, cred.
De cât timp eşti la Bexhill?
Doar ce am venit.
De unde eşti? Eşti irlandez, bineînţeles.
Din Tullamore, ţinutul Offaly.
- Frumos! - Să ştii!
- De ce vrei să ştii? - Întrebam şi eu aşa.
Se pare că pui cam multe întrebări.
- Când trebuie să te întorci în seara asta? - Nu până mai târziu.
- De ce nu mergem la mine? - Şi Violet?
Am tras la sorţi. Trebuie să te am şi eu măcar o dată.
Doar noi doi.
Păi... merg să mai aduc ceva de băut.
- Când aveai de gând să-mi spui despre ea? - Despre cine?
Sam Stewart. Când ai cunoscut-o?
Cu mult timp în urmă.
Doar nu eşti geloasă, nu-i aşa?
- Deci, ce facem în seara asta? - Poftim?
Adică, mai târziu?
Mă întrebam dacă ai de gând să mă inviţi acasă.
Poate că nu e aşa de simplu.
I-am promis lui Connie că îi las ei liber apartamentul.
- Tu locuieşti în Hastings. - Nu singur, mă tem.
Ce spui atunci de un hotel?
- Ai fost la Ipswich? - Da.
- Cât ai stat acolo? - Câteva luni.
Dă-mi voie să-ţi spun...
arăţi într-un anume fel, când lucrezi cu combustibil.
Îţi intră sub piele... sub unghii.
Poţi să te cureţi cât vrei...
Dar până la urmă... devine o parte din tine.
- Tu de ce nu ai mâinii de şofer de cisternă? - Port mănuşi.
- Eşti cam curioasă. Să mergem! - Mă strângi de mână şi mă doare încheietura.
- Ce se întâmplă aici? - Dl. Foyle, nu-i aşa?
- Te-a rănit? - Sunt bine.
O'Halloran, de ce nu pleci naibii de aici? Nu te-a invitat nimeni.
Am crezut că locul ăsta e deschis pentru toată lumea.
Păi, greşeşti. Nu te vrem aici.
Tu şi amicii tăi. Pleava societăţii!
Te crezi prea bun pentru noi?
Noi luptăm, iar tu te îmbogăţeşti doar stând deoparte!
- Andrew, e în regulă!. - Andrew, ce se întâmplă?
- Repet! De ce nu pleci de aici? - De ce nu mă dai tu afară!
- Poate că o s-o fac. - Aştept!
- Rex, te rog! - Îmi pare rău! Ai grijă de asta.
Nu, iarăşi!
- Haideţi, cu toţii! - Să intrăm!
Deci, ce ai de spus în apărarea ta?
- Nu eu am început, dle. - Nu, din câte am auzit.
Poate că greşesc, Foyle, dar noi ne luptăm cu nemţii, nu cu irlandezii.
Toţi ştiu că le ţineţi parte irlandezilor.
Ultima dată când am citit ziarele, ei erau neutri.
Cei de pe submarinele germane, merg în Irlanda ca să-şi ia ţigări.
Asta e o mare prostie.
Câte nave am pierdut în ultima lună în Atlantic, dle?
Adevărul e că nu puteam folosi coastele de sud şi vest ale Irlandei,
pentru că sunt un dezastru.
- Chiar şi dl. Churchilla spus asta. - Continuă!
Noi îi apărăm pe irlandezi.
Dacă nu ar fi fost convoaiele noastre, nu ar fi avut ce să mănânce.
Ei nu ne dau nimic în schimb şi nu le pasă cine o să învingă.
- E greu de crezut. - Mulţi o cred.
Şi cum explici faptul că mii de irlandezi luptă acum alături de Marea Britanie?
O'Halloran nu e unul dintre ei.
Ia să vedem. În marina comercială, în marina regală.
voluntarii irlandezi înfrunta submarinele germane,
în timp ce tu le ponegreşti tara.
Eu doar spuneam...
Ascultă, Foyle, avem nevoie de muncitorii irlandezi.
Având în vedere lipsa forţei de muncă cu care ne confruntăm, nu ne-am descurca altfel.
Oricum ai privi, ce aţi făcut noaptea trecută a fost cel puţin deplorabil.
- Îmi cer scuze, dle. - Şi acum, ieşi afară!
Dacă nu aţi nişte piloţi ai naibii de buni,
tu, Talbot şi Wright, v-aş fi băgat la arest.
Domnule!
Am ceva despre omul care a abordat-o pe Sam la Flamingo.
Este Sean O'Halloran, din Tullamore, ţinutul Offaly.
E la depozit de şase luni.
El şi oamenii lui construiesc baraje, dle.
Pentru protecţia rezervoarele de combustibil, împotriva bombelor.
- Are cumva cazier? - Nu, nu are aşa ceva.
Însă cei din serviciile speciale l-au interogat de două ori anul trecut.
Odată în London pe 28 Iulie, şi încă o dată în Coventry, la sfârşitul lui August.
- Coventry. În August. A fost o bombă. - Da, dle.
A ucis 5 oameni şi a rănit 12.
S-a întâmplat într-o piaţă aglomerată.
O altă bombă a explodat în Londra, la biroul de bagaje din gara King Cross.
Un om a fost ucis, iar 14 răniţi.
Vrei să spui că e din IRA?[Armata Republicană Irlandeză - Organizaţie Teroristă]
Nu avem nicio dovadă. A fost eliberat de fiecare dată.
Mai exact, care-i treaba cu bătaia aia de la club?
A fost pornită de fiul dvs., dle.
Sam susţine cu tărie ca el a sărit să-i ia apărarea.
Bine.
Ar trebui să-i spunem lui Sam despre O'Halloran?
Nu, nu îi e de ajutor. Are deja o imaginaţie foarte bogată.
Dar la cea mai mică problemă, scoate-o de acolo.
Am înţeles, dle.
Nu vreau ca vreuna dintre fetele mele, să fie implicată într-un scandal în bar.
Ai înţeles asta?
- De fapt, eu nu am fost implicată. - Dar ai fost acolo.
Eram chiar mai multe acolo.
- Ai memorat traseele? - Da, aşa cred?
Bine!
Asta e ultima ta zi cu Connie. Mâine vei conduce singură cisterna.
Bine.
- La ce te uiţi? - La nimic, dnă Bennett.
Bine, poţi să pleci.
- Nu-mi place fata asta asta. - Tu nu placi pe niciuna dintre fetele mele.
Şi te miri de ce?
Auzi! Fetele mele!
- De ce le-ai spus aşa? - Care e treaba cu tine?
A trebuit să încalc regulile ca să te aduc să lucrezi aici, ştii?
Ce altceva puteam să fac? Să mă înrolez? Să se arunce cu cuţite în mine la circ?
Fac tot ce îmi spui. Absolut tot.
Nu mai pot să suport!
Chiar nu te pot înţelege. Despre ce a fost vorba seara trecută?
Am fost deja muştruluit, nu începe şi tu.
- Nu-mi place să te baţi. - Nici mie.
Păi, nu prea o arăţi.
Connie nu mai vorbeşte cu Rex, din vina ta.
- Deci, nu o să mă ierţi niciodată? - Păi, de ce aş face-o?
Pentru că ştii că sunt nebun după tine.
Serios? Încă nu m-ai dus la tine acasă.
Nu te pot duce acasă la mine. Locuiesc cu tata.
- Nu pot să-l cunosc? - De ce ai vrea să-l cunoşti?
De ce nu? Ce e în neregulă cu el?
Nimic! Doar că...
Ieşim diseară la o băutură? Am putea merge din nou la "Flamingo"...
Credeam că nu mai aveţi voie acolo.
Suntem cei mai buni clienţi ai lor! De cele mai multe ori.
Tu nu mă vrei, Andrew? Vom fi împreună după război?
Bineînţeles că vom fi împreună.
Dl. Bennett spune că de mâine pot să plec singură în cursă.
Bravo ţie!
Nu ţi-ai revenit încă după noaptea trecută, nu-i aşa?
- De cât timp sunteţi împreună tu şi Rex? - Nu vreau să vorbesc despre el.
Connie, nu a fost vina lui.
A fost vina lui Andrew. Iar el s-a implicat din cauza mea.
Nenorocitul de Andrew Foyle!
E prietenul cel mai bun al lui Rex, ştii asta?
Nu.
A trebuit să intervină el precum un cavaler în armura sa strălucitoare, nu-i aşa?
Spui că ai ieşit cu el.
Da, acum mult timp în urmă.
- Înainte să-l cunoască pe Rex? - Ce vrei să ştii?
Piloţii! Toţi sunt nişte mincinoşi!
Nu le pasă decât de ei.
- Connie. - Asta e. 1135 de litri.
Aşteaptă! E ceva în neregulă.
- Ce? - Uită-te la manometru.
Arata că sunt mai puţin de 757 litri în cisterna.
E plină. Trebuie că s-a blocat.
Pot să te las în oraş dacă vrei.
- Ce? - Să pleci mai devreme.
Nu e nevoie să te întorci cu mine la Bexhill.
Nu trebuie să semnez chiar eu la plecare?
Semnez eu în locul tău. Nimeni nu o să verifice.
Vreau să te ajut, Sam. Nu e nevoie să fii lângă mine la descărcare.
Ia un autobuz.
- Connie! - Ne vedem mâine.
- Ce mai faci, Connie? - Doar descarcă mai repede, Carter.
Ce te-a apucat aşa, dintr-o dată? Eşti în regulă?
Nu. Mi-e scârbă de tine şi de toată treaba asta.
Păi, am un mesaj să-ţi transmit. Dublăm comenzile.
Ce?
Cred că glumeşti. O să observe cineva!
Poate fi descoperită în orice moment, Connie aşa că trebuie să profităm la maxim.
Nu ai făcut figuri până acum, aşa că nu vreau să începi acum.
Îmi doresc să nu fi intrat în asta.
Nu ar fi trebuit să mă implic de la bun început.
Acum eşti implicată, Connie.
Curând vei pleca de la depozitul ăsta şi o luăm de la capăt în altă parte.
Şi dacă nu mai vreau?
Aş avea mare grijă ce vorbesc, dacă aş fi în locul tău.
Eşti implicată şi nu poţi să ieşi aşa uşor din asta.
- Mă ameninţi? - Să nu sufli o vorbă!
Află de la mine că nu plec nicăieri.
Dacă nu îţi place, aş putea să spun totul. Asta chiar e o ameninţare!
Şi acum, hai să trecem la descărcare.
Minţea. Erau 757 de litri. Am văzut manometrul.
- Cât era ora? - 16,30.
- Înţelegeţi? Mi-am notat ora livrărilor. - Şi unde a fost asta?
M-a lăsat la o staţie de autobuz, la naiba'n praznic.
Cred că a intrat în pădure ca să o transfere într-un alt rezervor.
Sau într-un camion.
Ar fi putut fi transferată uşor în butoaiele lui Frank Gannon.
Ar fi al naibii de periculos.
- Unde trebuia făcută livrarea? - La şantierul de la Silverfield.
- Ei au rechiziţionat-o? - Da, dle.
Atunci ei ar trebui să primească cantitatea specificată, aceiaşi ieşită de la Bexhill.
Şi dacă a primit doar 757 de litri, de ce nu a menţionat asta.
Poate că sunt şi ei implicaţi.
Să fie oare o legătură între Bennett şi Gannon?
Destul de posibil.
Dacă e vreo legătură, aş putea să aflu.
Ce?!
Nu e nicio îndoială. Eşti însărcinată.
- Chiar nu ai ştiut? - Nu.
Nu m-am simţit prea bina, însă... De unde ar fi trebuit să-mi dau seama?
Păi...
- Înţeleg că eşti necăsătorită. - Bineînţeles că sunt necăsătorită.
- În câte luni sunt? - În aproape 4 luni, dră Drewar.
- Tatăl? - Ce-i cu el?
- Încă eşti împreună cu el? - Am fost împreună tot timpul.
- Va trebui să-i spui. - Bineînţeles că o să-i spun.
Crezi că o să fie de acord să...
Nu ştiu.
Nu ştiu ce o să spună.
Oh, Doamne!
- Omul vostru încă e infiltrat la Bexhill? - Da.
- O dră Stewart, din ce-mi aduc aminte, nu? - Mm-hm!
Asta e şi numele sub care a fost infiltrată?
- A găsit ceva nereguli? - De fapt, da!
Există nişte legături între depozit şi un escroc bine-cunoscut.
Haide, Connie!
Spune-mi despre ce e vorba. Nu te grăbi!
Are posibilităţi să transporte benzină la scară largă.
Şi din ce ştim, cel puţin un şofer e implicat.
Mă tem că ce îmi spui, dle Foyle, nu e chiar treaba poliţiei.
- O să ordon imediat un control. - Şi ce ar însemna asta?
Închiderea completă a depozitului Bexhill.
Şi să verificăm fiecare transport din cel puţin ultimele 12 luni.
Dacă faceţi asta înainte să facem nişte arestări, i-am putea pierde.
Mai sunt şi alte depozite, alţi şoferi. Nu pot fi opriţi.
- Vă mai dau 48 de ore. - Mulţumesc!
Ce doreşti?
O halbă din cea mai bună, dacă nu te deranjează!
Poate că mă deranjează. Ce te face să crezi că eşti binevenit aici?
Haide, Jack, doar nu vrei să stricăm prietenia, nu-i aşa?
Care prietenie?
- Uite-o pe Connie! - Connie!
Unde ai fost? Te-am căutat.
- Eşti bine? - Dacă sunt bine?
Nu, Rex. Nu sunt deloc bine!
- Ai băut! - Dispari din ochii mei!
- Nu vreau să te mai văd! - Ce este?
- Cineva ar trebui să o ducă acasă. - O duc eu.
- Nu, nu vreau să merg cu tine. - Dragă!
Nu-mi spune aşa! M-am săturat de asta! M-am săturat de tot!
Să fiu folosită. Să fiu obligată.
Mi-a ajuns!
Ştiu ceva. Vreţi să ştiţi ce ştiu?
Am un mic secret!
Poate că e timpul să-l împărtăşesc tuturor!
- Mă ocup eu să o conduc acasă. - Andrew!
Haide, Vi. Nu vrea să meargă cu Rex. Cineva trebuie să o ducă.
- Ştiu ce vrei! - Nu vreau nimic!
Cred că ar trebui să te bagi la culcare.
- Haide! - Să mergem, Connie.
- E în regulă! - O să spun!
O să spun tuturor!
Ai supărat-o rău în seara asta.
O seară romantică s-a transformat într-un coşmar, la ce să te aştepţi?
Din vina nenorocitului de Foyle.
- Ai grijă cum vorbeşti! - Scuze!
- Nu ar fi trebuit să-i zicem să vină aici. - Nu vrei să rămânem?
- Nu. Nu vreau! - Bine.
Ei bine... mulţumesc mult băieţi. Încă o seară minunată!
- Mulţumesc, Andrew. - Pentru puţin. Te simţi mai bine?
- Vreau doar să dorm. - Vrei să te conduc înăuntru?
- Nu. Voi fi în regulă. - Doar te ajut până înăuntru, bine?
- Dra Dewar nu a venit încă? - Nu, dle Bennett.
A întârziat. Unde e?
- Nu ştiu, dle. - A făcut o criză seara trecută.
Mă îndoiesc că o să o vezi astăzi.
- Ştii unde stă? - Da.
Bine. Ia maşina mea şi mergi să o aduci.
Nu o lăsa să-ţi spună că nu poate să vină la muncă!
- Şi să nu te întorci fără ea. - Da, dle.
Connie!
Are gâtul rupt, dle.
- Putea să cadă, ce spuneţi? - Era băuta, nu-i aşa?
Da, dle, dar iată!
- Echimoze. Urme de luptă. - Posibil.
Dacă a fost implicată în traficul ăsta de benzină,
poate că le-a spus complicilor că vrea să iasă.
Posibil.
Ce pierdere!
- Camera ei e la etaj? - Da, dle. În capul scărilor.
Connie a împărtăşit totul cu cealaltă fată, Violet Davies.
Şi ea lucrează tot la depozitul Bexhill.
Violet Davies. Măi! Măi! Măi!
Domnule?
Care al cui pat este?
Ăsta e a lui Connie Dewar.
Prietenul ei?
O să aflu cine este.
Ştiu eu cine este.
- Domnule? - E prietenul lui Andrew.
- Rex Talbot. - Da.
- Cine mai locuieşte în clădire? - Proprietăreasa. Dna Sutton.
E plecată acum.
Asta un un lucru, care nu trebuie să fie ţinut pe toaletă. Bicarbonat de sodiu.
Soţia mea ia aşa ceva.
- Întreab-o despre el. - Da, domnule.
Ştii ceva?
I-am găşti jurnalul aici.
- E crimă, domnule? - Aşa pare.
Nu credeţi că se putea arunca singură pe scări?
De ce?
- Ieri a avut o zi mizerabilă. - Chiar aşa?
Are legătură cu Rex. Pilotul cu care se vedea.
Era foarte supărată pe el, pentru că s-a implicat în bătaie.
Nu, nu a fost sinucidere.
- Atunci, e vorba de benzină, nu-i aşa, dle? - Posibil.
Eşti sigură că Rex Talbot era cel cu care se vedea?
Da.
Dar cealaltă fată?
- Violet? - Se vedea cu cineva?
- Chiar nu ştiu? - Chiar nu ştii?
Păi...
Pentru numele lui Dumnezeu, spune-mi adevărul! Crezi că sunt idiot?
Nu-mi ascunde nimic doar pentru că fiul meu e implicat. Bine?
- Se vedea cu Andrew, nu-i aşa? - Da, dle.
- De ce nu mi-ai spus înainte? - Nu am vrut să spun.
Ştiu că el nu e implicat în asta.
Bineînţeles că e. E vorba de o crimă şi nimeni nu e exclus. Nici măcar el.
- Ai înţeles? - Da, dle.
Îmi pare rău. Trebuie că vă e foarte greu, dră Davies.
Connie mi-a fost cea mai bună prietenă. Aveam grijă una de alta.
- De cât timp staţi în aceiaşi camera? - De la începutul anului.
Am venit la depozit în acelaşi timp. Am început să ne plăcem reciproc.
- Eraţi apropiate? - Da.
După ce Connie la cunoscut pe Rex, nu mi-a mai spus la fel de multe ca înainte.
Era atât de îndrăgostită de el... dar...
uneori aveam impresia că o supără.
Ca şi în seara trecută.
Bătaia aia stupidă. Doar O'Halloran putea să facă asta. E o belea.
Connie aşteptase cu nerăbdare seara aia. Nu ar fi trebuit să se termine aşa.
Dansul e dl. Foyle.
Bună!
De cât timp erau împreună, ea şi Rex ?
De mult timp.
S-au cunoscut încă de la început.
Acum şase... şapte luni.
- Şi el a fost singurul ei băiat? - Da
Da, era îndrăgostită de el.
- Nu s-a mai văzut cu nimeni altcineva? - Nu.
Păi, poate. Dar eu nu ştiu.
Povesteşte-ne ce s-a întâmplat în ultima seară.
Connie s-a îmbătat. Era supărată.
- A spus ceva ce era foarte ciudat. - Ce anume?
Spunea că s-a săturat să tot fie folosită.
Şi că ştie ceva. A spus că avea un secret.
- Cu tine a vorbit? - Nu!
Era într-o asemenea stare, că nu putea vorbi cu nimeni.
oricum, după asta a mers acasă.
Şi asta a fost ultima dată când am văzut-o.
- Tu nu ai ajuns acasă noaptea trecută? - Nu.
Am fost la hotel. Cu prietenul meu.
Uite, nu sunt genul ăla de fată!
Nu am mai făcut aşa ceva.
Dar el e mai mult decât un simplu prieten. E logodnicul meu. Urmează să ne căsătorim.
- Aţi fost împreună? - Da.
Mai întâi a condus-o pe Connie acasă şi apoi a revenit la mine.
Am plecat cam pe la orele 22.00. Îl cheamă Andrew Foyle.
E cel mai minunat bărbat pe care l-am cunoscut...
Foyle!! Are acelaşi nume ca şi dvs..
Mm!
Asta pentru că... sunt tatăl lui.
Înţeleg că asta v-a pus într-o poziţie dificilă, dle.
E puţin spus!
Sunt sigur că Andrew e mai presus de orice suspiciune.
Chiar e? Nu şi pentru mine.
Dle Bennett? Oamenii aceia care tocmai au fost aici.
- Sunt poliţişti. - Ce s-a întâmplat?
Nu ai auzit?
Connie Dewar a fost ucisă noaptea trecută. Cineva a împins-o pe scări.
- Ce? - E groaznic, ştiu. E incredibil!
Nu ştiu ce or să spună cei din conducere despre asta!
Dle detectiv superintendent şef Foyle, mă bucur să vă cunosc.
Trebuie că sunteţi foarte mândru de fiul dvs. Vă face cinste.
Mulţumesc. Mă tem că mă aflu aici în calitate oficială.
- Şi care ar fi problema? - O tânără a fost găsită moartă.
Transporta benzina. Connie Dewar?
- Numele nu-mi spune nimic. - Nu?
Într-un fel, a fost implicată cu doi dintre piloţii dvs..
- Unul dintre ei e fiul meu. - Înţeleg. Şi celălalt?
Rex Talbot.
Şi aţi venit aici... ca să-i interogaţi?
Cu permisiunea dvs, doar ca să vorbesc cu ei.
Păi, nu prea cred că-mi place asta.
Scuze! Cum a murit?
A fost ucisă. A fost împinsă pe scări şi şi-a rupt gâtul.
- Putea să fie un accident? - Nu. Probele indică altceva.
Probele.
Moralul oamenilor mei e prima mea grijă.
Sunt convins că ştii că am suferit pierderi enorme.
Ei poate că ei nu o arată, dar trăiesc cu securea deasupra capului.
Să-i luaţi la întrebări pe cei mai buni doi piloţi ai mei,
e ultimul lucru de care am nevoie.
Înţeleg asta. Nici eu nu sunt prea dornic să vorbesc cu fiul meu.
Prefer să nu mă aflu aici deloc.
Însă sincer, fata e moartă iar noi vrem să ştim cum şi de ce.
Vă fac un serviciu că am venit eu aici.
- Aş putea aranja să-i chem pe ei la secţie. - Nu!
Bineînţeles că-i puteţi vedea aici.
Am vrut să vă spun că v-aş fi recunoscător dacă aţi aprecia situaţia.
O fac!
Dle Foyle! Domnule, ce surpriză!
Sunteţi ultima persoană pe care mă aşteptam să o văd.
Rex... mă tem că am nişte veşti proaste.
Ce?
Înţeleg că cunoşti o tânără pe nume Connie Dewar.
Nu a păţit nimic, nu-i aşa? E bine?
Mă tem că e moartă.
Îmi pare rău!
- Cum? - A căzut şi şi-a rupt gâtul.
- Ar putea fi un accident? - Ar putea fi?
E posibil să fi fost implicată într-o luptă.
Aţi vorbit cu Violet? Ele locuiesc împreună.
Ea ar putea să fi văzut ce s-a întâmplat.
Violet...
nu a fost acolo.
Când ai văzut-o ultima dată pe Connie?
La "Flamingo". Nu era prea încântată de mine.
Ne-am certat acum câteva nopţi.
E într-adevăr o prostie.
Sunt destui irlandezi răi pe aici, ca să nu se fi întâmplat asta.
Noaptea trecută... nu m-am aşteptat să o văd acolo.
A coborât din birou. Băuse.
Nu a vrut să meargă cu mine, aşa că Andrew a dus-o acasă.
- El ştie? - Nu i-am spus încă.
Biata Connie! Biata fată!
Doamne, ce pierdere!
Cât de apropiaţi aţi fost?
- Vorbeaţi despre căsătorie? - Uneori, da.
Dar astea nu sunt vremurile potrivite.
Urma să o facem într-o bună zi.
Am iubit-o. Connie mi-a fost loială.
Amuzantă!
A fost minunată!
Ţi-a vorbit despre munca ei la depozit?
Nu chiar.
Chestii de zi cu zi. Părea fericită acolo.
- Eşti sigur? - Da.
Prietenii mei din aviaţie [RAF] se duc în fiecare zi.
Nu ştii niciodată, dacă nu vei urma tu.
Însă Connie...
Nu-mi vine să cred. Înseamnă că te afli aici în calitate oficială.
- Ai vorbit cu Rex? - Tocmai l-am văzut.
E spulberat. O adora.
Doar nu crezi că el are vreo legătură cu asta?
- Păi... - Oh, haide, tată. E absurd!
Adică, Rex şi Connie erau...
Îl ştii de la 12 ani, pentru numele lui Dumnezeu!
Un astfel de om nu-şi împinge prietena pe scări!
Chiar dacă ar fi avut un motiv. Ceea ce nu-i cazul lui Rex.
- Andrew... - Omul e un erou, tată!
Toţi de aici îl admiră.
Trebuie să-ţi spun că o să fie distrus dacă-l interoghezi.
Iar eu trebuie să-ţi spun, că nu am de ales.
Pe voi doi trebuie să vă iau la secţie.
Pe mine? Spui că sunt şi eu suspect?
E evident că te am în atenţie... însă până la probă contrarie,
eşti ultima persoană care a văzut-o în viaţă.
Dar, nu, tu nu eşti suspect.
- Da, am condus-o acasă. Şi ce? - Ce-i cu asta?
Nimic!
Am lăsat-o acolo şi m-am întors la club! Bine?
- Îţi aminteşti asta? - Da. Am făcut-o când mi-am luat brevetul.
- Ţi-am dat şi ţie una. Asta e? - Nu. Nu e asta.
- Am găsit-o în jurnalul ei, sub pernă. - Ce?
- Tu i-ai dat-o? - Nu!
- Atunci, cum a ajuns la ea? - Habar n-am!
Ai mai dat şi altcuiva una?
Ce crezi, tată? Că le-am împrăştiat prin tot oraşul?
Ţi-am ţie una pentru că erai special. Cum poţi crezi aşa ceva?!
Deci, nu i-ai dat o fotografie lui Connie Dewar?
Nu! Nu i-am dat!
I-ai dat una lui Violet?
Cea cu care ai fost noaptea trecută.
- Ea ţi-a spus asta? - Da.
- Ţi-a mai spus şi altceva? - Da.
Numele hotelului, numărul camerei!
Pentru numele lui Dumnezeu!
Eu am o fată moartă, iar tu îmi iroseşti timpul cu ameninţări.
Tu te-ai oferit să o conduci acasă. Tu eşti ultimul care a văzut-o!
- Fotografia ta e în jurnalul ei... - Mă cercetezi pe mine?
Tu ai trimis-o pe Sam să-mi spioneze prietenii!
Tu ai aruncat cu noroi în mine şi Violet.
De ce nu mi-ai spus şi mie? Cum crezi că m-am simţit?
Ieşi pe furiş cu fata asta şi sunt ultimul care aflu.
- Ar fi trebuit să o aduc acasă? - O iubeşti pe fata asta?
Nu e "fata asta"! O cheamă Violet. Şi nu e treaba ta!
Ştii, tată...
după atâta timp, cred că nu mă cunoşti.
Nu cred că ai idee ce se întâmplă în capul meu.
Vii aici, de niciunde,
şi începi să arunci cu întrebări, pe care nimeni nu dă măcar doi bani.
Connie e moartă!
Eu nu am nimic de-a face cu asta. Rex nu are nimic de-a face cu asta.
Aşa că, termină!
Da?
- Tocmai am văzut raportul medico-legal, dle. - Da, şi?
- Şi era însărcinată, nu-i aşa? - Da, dle.
Aici spune că nu s-a simţit bine de o vreme.
Şi ultima consemnare, spune că s-a simţit tot rău.
Programare la "DH".
- DH? - Sunt o mulţime de prescurtări.
Poate fi un medic.
Spune numele tatălui?
Din nefericire, nu.
- Rex Talbot e alegerea evidentă. - Sunt multe despre el.
" El mă iubeşte?" "Se mai întâlneşte şi cu altcineva?"
Mai e ceva despre planuri pentru o nuntă dublă.
Nuntă dublă?
A ei cu Talbot şi a lui Violet Davies cu...
... fiul meu!
Menţionează ceva despre livrările de combustibil
şi o eventuală implicare în furtul de benzină?
Câteva indirecte.
Face referire la... un fel de evidenţă a plăţilor.
"10 lire de la MB". "5 lire de la MB".
- "MB"... Michael Bennett. - Mm!
A fost plătită aproape săptămânal.
Cred că e vorba despre o grămadă de benzină.
Destulă cât să facem o arestare?
Încă nu e clar dacă a fost ucisă, de ce a fost ucisă,
şi ce făcea ea cu fotografia... fiului meu.
- Asta nu e menţionat în jurnal? - Nu, nu e!
Din moment ce pare că oricine poate fi tatăl,
nu ar fi o idee bună să descoperim care dintre ei ştia că e însărcinată?
Da, dle.
Iar mie îmi revine sarcina să o retrag pe Sam de la depozit.
Am înţeles, dle!
Apropo, bicarbonatul de sodiu.
Connie Dewar poate că îl lua pentru stările de greaţa de dimineaţă.
- Ai vorbit cu soţia ta? - Nu, dle.
Ar trebui.
Da.
- Deci, vreţi să plec. - Ţi-ai făcut treaba cât ai putut şi tu.
După tot ce s-a întâmplat, e prea mare riscul.
- Dar nimeni nu ştie despre mine. - De unde ştii?
Nu putem să riscăm.
Bine. O să îmi dau demisia.
Ia-ţi liber restul zilei. Mă iei mâine dimineaţă, la ora obişnuită.
Da, dle. Cum spuneţi dvs.
Da!
Connie Dewar a fost pacienta mea. A venit la consult acum câteva zile.
Şi i-aţi spus că... aştepta un copil?
Am crezut că ştie. Era în patru luni, dar ea de fapt, habar n-avea.
- A fost fericită? - A fost şocată.
A fost o emoţie intempestivă.
- Cred că nu v-a spus numele tatălui. - Mă tem că nu.
Spunea că încă e cu el.
Spunea că o să-i dea vestea, imediat ce pleacă de la mine.
Bine. Mulţumesc!
Nu că m-ar interesa, dar cum m-aţi găsit?
Ţinea un jurnal în care a consemnat iniţialele "DH".
Noi doar am căutat doctorii din localitate cu aceste iniţiale.
Înţeleg.
- Doar că numele meu de botez, e Graham. - Da, asta ne-a derutat un pic.
În cele din urmă ne-am decis că "D", vine de la "doctor".
Şi acum e moartă. Îmi pare foarte rău să aud asta.
- Groaznică pierdere pentru o viaţă tânără. - Mm!
- Două vieţi. - Într-adevăr.
Ah! Dră Stewart, mă bucur să te văd!
Dle Bennett, trebuie să vă dau nişte veşti proaste.
Trebuie să ne grăbim cu livrările! Treaba asta cu dra Dewar!
De fapt, dle...
Eu şi dna Bennett nu vom fi aici. Trebuie să ne întâlnim cu părinţii fetei.
Lasă-mi cererea pe birou, ai înţeles?
- Da, dle. - Ce vroiai să spui prin "veşti proaste"?
- Nu! Nimic! Vă spun mâine. - Bine.
Să mergem!
- Ţi-ai revenit, Rex? - Sunt în regulă. Mulţumesc, dle!
Îmi pare foarte rău pentru prietena ta.
- Eşti în stare să zbori? - Abia aştept să fiu din nou în aer.
Bravo!
Cumva, suntem norocoşi.
Cea mai mare parte a acţiunii s-a desfăşurat la est de noi.
Asta ne-a oferit şansa de a reuşi să-i instruim pe cei noi.
Oricum... totul e pe cale să se schimbe.
- Reintrăm în acţiune? - Se poate întâmpla în orice moment.
Lucrurile sunt pe cale să se încingă.
Ştii cât de mult depindem de tine. Vreau să fiu sigur că eşti pregătit.
- Sunt foarte pregătit, dle. - Bine.
Cei de la poliţie au revenit.
Nu trebuie să vorbeşti cu ei dacă nu vrei.
Nu mă deranjează, dle. Cred că îi datorez asta ei.
În regulă. Eşti liber.
Ei bine, cu ce vă pot ajuta?
Ştiaţi că dra Dewar era însărcinată?
- Însărcinată? - Nu v-a spus?
Nu.
- Sunteţi tatăl? - Ce?
Bineînţeles că eu sunt tatăl. Cine altcineva ar putea să fie?
- De asta v-am întrebat. - Cum vă permiteţi să vorbiţi aşa de Connie?
Doar ce a murit şi dvs. vorbiţi despre ea ca despre o...
- Da, eu am fost tatăl. - Şi atunci, de ce nu v-a spus?
Pentru că...
presupun că nu a vrut să pună presiune pe mine.
Ca să vă căsătoriţi cu ea?
V-am spus şi ultima dată când ne-am văzut, că discutam despre căsătorie, dar nu acum.
Nu pe timpul războiului.
- Chiar v-aţi fi căsătorit cu ea? - Cum adică?!
- Ce ar fi spus familia dvs? - Tata e mort...
iar mama... chiar nu ştiu!
- Dacă ea chiar aştepta copilul dvs... - Ce naiba vreţi să spuneţi?
Că am omorât-o pentru că nu am vrut să fiu obligat să iau o soţie,
fiind sub nivelul meu social?
Asta nu e adevărat. Nu sunt snob. O iubesc!
Oricum, v-am spus că nu mi-a zis de asta. Nu am ştiut!
- Cât avea copilul? - Era însărcinată în patru luni.
Nu mi-a spus. Dar a fost al meu, sgt. Milner.
Poate că nu mi-am dorit un copil. Eu... nu ştiu ce să mai cred.
Dar cu certitudine a fost al meu.
Cum merge investigaţia, dle Foyle? În afacerea asta cu benzină.
Connie Dewar. O cunoaşteţi?
De ce credeţi asta?
La lucrat la fabrica dvs. de bere, unde ceruia butoaie.
Nu neg. Da, Connie a lucrat pentru mine.
Ştiţi că a murit?
Am auzit.
Tragic!
Da, moartea pare se te urmărească peste tot, dle Foyle.
Din contră. Eu o urmăresc pe ea.
Aţi ştiut că e însărcinată?
Aţi ştiut că sunteţi tatăl?
V-a spus ea asta?
Medicul i-a spus că e însărcinată.
Ea i-a pus ca o să meargă să-i zică tatălui, imediat ce pleacă de la cabinet.
A venit direct la biroul dvs.. Trei ore mai târziu, era moartă.
Am fost foarte tandru cu Connie. Am avut grijă de ea.
Şi când prietenul ei a fost doborât, bineînţeles că a venit la mine.
El era în spital aproape vreo trei săptămâni, iar eu am mers să o consolez.
Şi presupun, ca de la una s-a ajuns la alta.
Ştiu că nu sună prea bine,
Frank Gannon e băiatul rău, în timp ce prietenul ei, asul cerurilor, e băiatul bun.
Doar nu a vrut să fie cu mine.
Putea fi Rex.
Putea fi altcineva.
- Eşti căsătorit, parcă. - Da.
Şi un copil ar fi fost o ruşine.
Dar, fie vorba între noi, ea nu ar fi trebuit să-l ţină.
Eu respect legea.
Dar mai cunosc oameni care respectă legea mai puţin decât mine.
Şi aş fi putut să găsesc pe cineva... să o ajute.
- Deci, l-ai întâlnit pe tata? - Ţi-a spus?
- M-a interogat. - De ce?
Doar nu crede că ai vreo legătură cu moartea lui Connie?
- Se pare că am. - Asta e o prostie!
Păi, eu am dus-o acasă, şi...
ea avea o poză de-a mea, în jurnalul său găsit sub pernă.
- Ce? - El a găsit-o.
- Connie avea poza ta? - Nu ştiu de unde o avea.
Spui că ea... Că tu şi ea...
- Oh, nu! - Atunci de unde are poza ta?
- Asta vroiam să te întreb. - Oricum, de ce ai dus-o acasă?
Uneori nu te înţeleg.
Mai întâi, e vorba de tine şi fata cea nouă, Sam Stewart. Acum, tu şi Connie!
Credeam că urmează să ne căsătorim!
- Asta i-ai spus tatălui meu? - Da!
- Mi-aş fi dorit să nu o fi făcut. - De ce nu?
E adevărat, nu-i aşa?
- Andrew? - Uite...
Nu e momentul potrivit să vorbim despre asta.
Dar când ai vrut să mă bagi în pat, a fost momentul corect!
Violet?
Voi, piloţii, sunteţi toţi la fel.. vă credeţi un dar de la Dumnezeu!
Ei bine, află dle Foyle, că nu eşti!
- Ce încerci să spui? - M-am săturat de tine.
Connie mi-a spus mereu să nu am încredere într-un pilot. Şi a avut dreptate!
Alo!
E cineva acolo?
Vreţi să-mi daţi drumul de aici?
Alo!
Ajutor!
Alo!!
Ajutor!
Alo!!
- Da? - Dle, sunt Sam.
Sam, ce este?
Sunt la depozit, în biroul lui Bennett.
- Ce cauţi acolo? - E o întreagă poveste.
- Chestia e, că e o bombă! - Ce este?
E într-o valiză. Cineva a lăsat-o aici.
Mă tem că nu am putut să văd cine a lăsat-o.
- Însă, sunt blocată în birou. - Cum adică, blocată?
Pare că se va detona destul de curând.
- Cât de curând? - Cam în zece minute, dle.
Păi, ieşi imediat pe fereastră. Sparge un geam!
- O să încerc. - Sau stai după un obiect solid.
Precum după un birou, o masă, sau aşa ceva. Plec deja spre tine.
- Sam? - Domnule, acolo este.
În regulă. Uşor acum!
- Ce naiba credeai că faci? - Am vrut doar să iau astea.
- Astea? Ce sunt? - Ordine de rechiziţie. Erau în seif.
Ai fost total iresponsabilă. Puteai să te omori.
Oricine a fost, nu a ştiut că sunt acolo, dle.
- Şi nu ai văzut chiar nimic? - Mă tem că nu.
E în regulă, dle. E în siguranţă.
Ai fost foarte norocoasă, dră. Firele nu au fost legate cum trebuie.
Ar fi trebuit să detoneze deja, acum 10 minute.
Bine. Mulţumesc!
Nu ştiu care a fost scopul,
dar era destul de puternică încât să arunce în aer tot acest loc.
- O'Halloran? - Aşa credeţi, dle?
Nu pot să fiu sigură.
E posibil ca IRA să nu aibă nicio legătură cu asta?
- Păi... - Cum o s-o dovediţi?
Mm! Oricum, tu eşti bine?
Aşa cred, dle.
Sincer, îmi pare rău!
Nu la fel de tare, pe cât mi-ar fi părut mie, dacă ai fi fost ucisă.
Sergentul e un şofer groaznic.
Ce naiba...
- Te întorci în Irlanda, dle O'Halloran? - Cine eşti?
- M-am gândit să-ţi înapoiez asta. - Isuse!
Corect, deci ştii ce este.
Eşti arestat pentru tentativă de omor.
Te atenţionez că nu eşti obligat să declari ceva,
însă tot ce spui va fi consemnat şi va fi folosit împotriva ta.
Crimă? Nu am încercat să omor pe nimeni.
- Ce e asta? - Asta e o arestare, dle Gannon.
Nu cred că am făcut ceva greşit, dle Foyle.
Bomba... nu a funcţionat şi O'Halloran a vorbit.
- Te numeşti Carter? - Da.
- Bine! - Eşti şi tu arestat.
Sun ce acuzaţie?
Sustragere de benzină, conspiraţie şi sabotaj.
Pentru contribuţia ta remarcabilă la efortul de război,
îmi face o deosebită plăcere să te informez,
că vei face muncă grea, pentru o foarte lungă perioadă de timp.
Trei dintre ei au fost deja arestaţi.
E greu de ştiut câţi mai sunt implicaţi, însă ştim că au sustras mii de litri.
E incredibil!
Nu am ştiut nimic despre asta, dle Evans.
Jur pe sufletul meu, că nu sunt un hoţ de benzină!
Nu l-am cunoscut niciodată pe acest om... Gannon.
V-am mai spus asta.
Însă nu am niciun motiv să mă îndoiesc de onestitatea acestui om.
Poate că aşa este.
Însă Connie Dewar, cu certitudine a fost implicată.
Da, avem jurnalul ei.
Şi există consemnări despre multiple plăţi făcute de cineva, "MB".
Michael Bennett.
Acum, ştim cum au fost comise furturile.
- Sam ne-a lămurit cum s-a operat aici. - Care Sam?
Sam Stewart.
Samantha Stewart, a lucrat pentru dvs?
Da, scuze că am stat cu ochii pe voi!
Din ce ne-a spus, sistemul părea să fie în regulă..
Ordinele de rechiziţie erau emise. Copiile erau păstrate la ambele capete.
Totul părea infailibil.
Chiar eu am conceput sistemul acesta.
Da, am înţeles. Însă...
Toate ordinele de rechiziţie sunt aduse de către curieri pe motociclete.
Dar ce e interesant, e ca în aproape toate cazurile,
acestea erau preluate de dna Bennett.
Să presupunem însă, ca ea schimba ordinul de rechiziţie real, cu unul fals.
Nimeni nu ar fi putut să afle.
Un client solicita 1135 de litri, iar dna Bennett schimba ordinul în 1892 de litri.
Şi cantitatea asta o încărca din depozit Connie Dewar.
Apoi ea livra clientului cei 1135 de litri solicitaţi,
restul lăsându-i pe mâna lui Frank Gannon.
Toate cifrele par mai mari.
Şi pot trece luni, dacă nu chiar ani,
înainte să-ţi dai seama că ceva nu e în regulă.
- Pamela? - Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Eu nu am luat nicio decizie. Soţul meu e cel responsabil.
Da. Ea are absolută dreptate. Nu pot să cred ce spuneţi!
Soţia mea nu putea...
Ştiţi cine a recrutat-o pe Connie Dewar?
Păi...
Ai ştiut că ea a lucrat înainte pentru Gannon?
Nu!
El s-a întâlnit cu soţia ta şi a recrutat-o.
Soţia ta, a recrutat-o la rândul ei, pe Connie Dewar.
Dar, aţi spus că în jurnal, iniţialele omului care o plătea pe dra Dewar, erau "MB"?
Da. Connie obişnuia să folosească nişte prescurtări.
"DH", spre exemplu, era Dr. Henderson.
Deci e destul de posibil ca acest "MB" să vină de la Dna Bennett.
Nu, nu, nu. Greşiţi!
Greşiţi destul de mult. Nu, Pamela! Ea nu putea.
- Bineînţeles că puteam! - Ce?!
Habar n-ai, prin ce m-ai făcut să trec?
Te priveam cum te plimbai ţanţoş prin depozitul ăla precum... Hitler!
Atât de plin de tine!
M-ai tratat ca pe un gunoi.
Am muncit pentru tine.
Şi tu nu mi-ai dat nici măcar un ban care să fie al meu!
A trebuit să te privesc, cum te uitai la fetele alea.
Felul în care le sorbeai din priviri... chiar şi cu mine de faţă.
Pentru numele lui Dumnezeu!
Tu... m-ai umilit în fiecare zi.
Şi Gannon?
El mi-a oferit o cale de scăpare. Bani! Independenţă!
O şansă să am propria mea viaţă după război.
Şi nimeni nu ar fi ştiut că eram eu.
Asta ar fi fost frumuseţea.
Eu aş fi primit banii... iar vina ar fi căzut pe el.
Connie a înţeles.
Amândouă râdeam de tine.
Asta a fost partea bună!
Ne-a făcut să ne simţim bine.
Încă un lucru nu înţeleg. Bomba!
Acesta urma să distrugă orice evidenţă din birou,
referitoare la câtă benzină s-a furat,
şi orice posibilă urmă a legăturii cu Gannon.
Şi O'Halloran?
El a fost angajat. O alegere inteligentă.
A vrut să ne facă să credem că bomba ar fi avut un motiv politic.
I.R.A., spre exemplu.
Dar de fapt, bomba avea ca scop să acopere această crimă meschină.
- Dar fata, dle Foyle? - Ce-i cu ea?
Ştiţi cine a ucis-o?
Poate!
Mă arestaţi, dle?
Ei bine, Rex...
M-am gândit eu că o să ne revedem.
Mm!
- Deci, ştii de ce. - Ştiam eu că vă veţi descurca.
Andrew mi-a vorbit mult despre felul în care lucraţi.
Cum aţi aflat?
Te-ai dat singur de gol mai devreme, să ştii.
Chiar?
Îţi aminteşti prima dată când am fost aici
ca să-ţi spun că, Connie a fost găsită moartă?
Ai spus: "Aţi vorbit cu Violet?
Violet trebuie că a fost acolo. Ele locuiesc împreună.
Ea trebuie că a văzut ce s-a întâmplat."
Deci, ai ştiut exact că s-a întâmplat în locuinţă.
Aşa cum ai ştiut de fapt că, Violet nu avea cum să fie acolo, pentru că...
ai fost tu.
A fost din cauza copilului.
Ştiam că era însărcinată. Ştiam că avea de gând să aibă un copil.
Ca să mă forţeze să mă căsătoresc cu ea.
Asta ieşea din discuţie.
Mama nici nu a vrut să audă.
- Copilul nu era al vostru. - Ce?
Ai ştiut foarte bine că acest copil nu era al vostru.
A fost conceput când te aflai în spital, după ce ai fost doborât.
Ce încercaţi să spuneţi?
Ai încercat să te foloseşti de copil ca să ascunzi adevărul,
la fel cum te-ai folosit şi de Connie, ca să ascunzi adevărul.
Vă rog, domnule!
Nu înţelegeam motivul pentru care Connie...
avea o fotografie a lui Andrew.
Dar, vezi tu, eu am crezut că e fotografia ei, când de fapt...
era a ta, nu-i aşa?
Da.
- Rex, te rog! - Îmi pare rău! Ai grijă de asta.
I-am dat să-mi ţină haina.
Probabil că portofelul mi-a căzut din buzunar.
E totul în jurnal.
Era confuză referitor la sentimentele tale pentru ea.
Lipsa unei atingeri fizice.
Şi fotografia explica totul.
Nu te interesează femeile, nu-i aşa, Rex?
Nu, domnule!
Adevărul e...
Adevărul e că simt ceva pentru...
- Andrew? - Da.
Vă dezgust!
Deloc!
- Mi-ar place să cred asta. - E adevărat.
Nu i-am putut lăsa pe ceilalţi băieţi să afle adevărul despre mine.
Nu înţelegeţi spiritul acestui loc.
Prietenia.
Însă e mai mult de atât.
Ei nu mi-ar fi permis să zbor. M-ar fi dat afară.
Nu am putut lăsa să se întâmple asta.
- Cred că îi judeci greşit. - Nu am putut să risc.
Connie a ghicit adevărul.
A ameninţat că mă dă de gol.
Ştiu ceva! Ştiţi şi voi ce ştiu eu?
Am un mic secret!
Şi poate că e timpul să-l împărtăşesc şi celor din jur!
Connie, ascultă-mă! Nu trebuie să spui nimănui!
De ce nu?
Te-ai folosit de mine! Niciodată nu m-ai iubit!
Doar te-ai prefăcut!
Ai spus că o să te căsătoreşti cu mine!
Nu ai vrut să te căsătoreşti cu mine! Nici măcar nu ai vrut să mă atingi!
Connie! Sunt... Sunt mândru de tine!
Te-ai folosit de mine, ca să nu afle lumea cine eşti cu adevărat!
A trebuit! Dacă le spui, nu o să mă mai lase să zbor.
Nu-mi pasă! Te urăsc! Îmi doresc să nu te fi cunoscut!
- Îmi faci scârbă! - Te rog!
Nu eu am împins-o. A căzut.
Şi de ce avea echimoze la încheieturile mâinilor?
Chiar mai contează, dle?
Serios, chiar mai contează? A fost un accident.
Chiar trebuie să mergeţi mai departe?
Asta e chemarea la luptă.
Bineînţeles, aveţi dreptate, dle Foyle. Trebuie să răspund pentru Connie.
Omor prin imprudenţă, crimă, sau cum s-o fi numind,
însă cred că poate aştepta până mă întorc.
- Nu te pot lăsa să pleci. - Trebuie, domnule!
Nu înţelegeţi? Sunt nr. 1 în prima formaţie de zbor.
Va pune în pericol misiunea, dacă mă retrageţi.
Nu o să fug! Nu am unde să mă duc!
Pentru ceilalţi, domnule, vă implor!
Lăsaţi-mă să zbor pentru această ultimă dată.
Mulţumesc!
Mai e... încă ceva.
Mi-aş dori foarte mult ca Andrew să nu afle.
Putem spune doar că a fost din cauza copilului.
Nu cred că aş putea suporta o asemenea ruşine.
Nu asta!
Iată-te! Am crezut că o să sari peste asta.
Voi fi acolo ca să te ţin de mână, nu-ţi convine?
Al zecelea doborât al tău, Rex.
Da, dacă cumva Foyle, nu mi-l alungă şi pe asta.
- Nu o să mă apropii de tine. - Haideţi, băieţi! Să-i dăm drumul!
Am înţeles, domnule!
Mult noroc, Andrew!
Sunt mândru să zbor alături de tine. Întotdeauna am fost.
- Acasă, dle? - Acasă, Sam.
- Tată! - Andrew.
Îmi cer scuze că ne-am certat!
Şi mie.
Eu am fost de vină.
Rex e mort.
În bătălia deasupra Canalului Mânecii.
Ei erau vreo 20. Pe avioane 109.
I-am interceptat la 3600 de metri.
Au venit pe noi ca un roi.
Am fost în formaţia de zbor cu Rex, ca de obicei. Şi...
nu l-am mai văzut niciodată zburând aşa.
Trebuie că i-a doborât pe jumătate dintre ei. Chiar mai mulţi.
Şi deodată, doi dintre ei i-au apărut în coadă.
M-am gândit că o să vină acasă.
Am tot aşteptat să văd, dacă sare cu paraşuta.
Apoi am mers acolo ca să-l protejez.
Avionul era ciuruit. Luase foc.
Am presupus că a fost ucis.
L-am însoţit pe tot drumul până jos.
Îmi pare rău!
Nu ştiu cum o să pot să continui, tată.
A fost cel mai bun prieten al meu.
A fost un om bun! Deci...
continuă pentru el.
Un om bun!
A fost unul dintre cei mai buni.
Războiul nu contează! Eu şi cu tine nu contăm!
Afacerile trebuie să meargă înainte!
Lecţia nr.1. Nu crede tot ce vezi.
Nu ştii nimic despre mine. Nu ştii de ce sunt în stare.
Lecţia nr. 2. În acest război, învingătorii hotărăsc cine e împuşcat.
- Eu lupt într-un război. - Naziştii ar putea pretinde acelaşi lucru.
~ TITRARE MANUALĂ ~
~Traducerea şi adaptarea după sonor ~ ~ Virgil G.N. ~