MARTIE 1942.
Friţii sunt aici! Friţii sunt aici!
Ce mai faceţi, doamnă? Suntem aici să-i batem pe friţi!
Scuzaţi-mă, dră. Ne-am rătăcit.
Ne puteţi îndruma, vă rog, spre Hawthorn Cross?
Păi, nu puteţi ajunge pe aici. Trebuie să vă întoarceţi pe unde aţi venit.
Mulţumesc, dră!
Întoarce şi mergem pe unde am venit!
Lăsaţi-o baltă, băieţi. Sunteţi oaspeţi aici.
- Scuzaţi-mă! - Unde ai fost? Ai întârziat.
- Aţi văzut? Soldaţii sunt aici. - Poftim?
Sunt chiar acum afară. Nu i-aţi auzit?
- Soldaţii? - Trec spre Hawthorn Cross.
- Deci, e adevărat? - Ce?
- Aerodromul. - Ce aerodrom?
O să-l vezi destul de curând.
Americanii! Au intrat târziu în primul, la fel şi în ăsta.
Mai vreau una.
- Bună lovitură, Farnetti. - Ăsta e.
- Ce crezi? - Mizerie.
- Doar atât ai de spus? - Ce altceva ar mai fi de spus?
La ce înălţime deasupra nivelului mării suntem?
Tu să-mi spui, căpitane.
- Aşadar? - Oh, haide! Plouă de trei săptămâni.
Drenajul? Poţi să uiţi de asta.
Dacă o să încerci să aterizezi aici cu un Fort, o să dispară în noroi.
Căpitane? Eşti pe terenul meu!
Ăsta e pământul meu.
Salut! Sunt John Kieffer, plutonul 215 genişti.
Eşti pe pământul meu!
Acum, întoarce-te la... cum îi spui tu, şi plecă de pe terenul meu!
Domnule, ăsta e Hawthorn Cross, corect? Mă tem că avem un ordin de rechiziţie.
- Trebuie să fi primit documentele! - Nu am primit nimic.
Acum... nu o să vă spun pentru a treia oară...
Îi spune cineva tipului ăsta că suntem de aceiaşi parte?
Tacă-ţi fleanca, Joe. Cu tot respectul, dle, nu ar trebui să ne trataţi aşa.
Bine, bine, plecăm. Dar nu ar fi trebuit să faci asta.
Ne întoarcem!
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N.~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~
RĂZBOIUL LUI FOYLE
Sezonul 4, episodul 1 Invazia
La Trondheim m-am gândit că erai terminat.
- Am fost aproape. - Ce mizerie.
- Dacă nu ai fi fost tu. - Las-o baltă.
Ai fi reuşit să ieşi şi singur, prietene. Crede-mă!
Doar m-am gândit că aş putea să mă alătur ţie.
După Trondheim, a urmat Namsos. Apoi Franţa şi acum Africa.
Nenorocirea asta e fără sfârşit.
- Perry ce mai face? - Jack Perry? Nu ai auzit?
- El a mers în vest. - Nu. Nu am auzit.
Benghazi, sărmanul!
Hai să mai luăm un rând.
Nu. Trebuie să plec.
M-am cam săturat de berea asta, Ce spuzi de un Scotch?
- Dacă ai noroc. - Lucrurile stau chiar atât de rău?
- Te duc acasă. - Nu, eu mai rămân. Ne mai vedem!
M-am bucurat să te văd.
Mai vreau una.
Vrei un Scotch?
- Will? - Tată!
- Încă eşti treaz? - Te-am aşteptat.
Păi, sunt aici.
- Te-ai îmbătat? - Da.
- E a treia seară la rând. - Am fost jos, la Wheatsheaf.
- M-am întâlnit cu Paul Milner. - Îl cunosc?
Am fost împreună în Norvegia. Acum e poliţist.
O să trag un pui de somn.
Eşti aici de o săptămână. Abia dacă te-am văzut.
Mâine stau aici. O să mă vezi atunci.
Tată, ce faci la ora asta?
- Ce crezi că fac? Te aştept. - Sunt în regulă.
Nu ar trebui să umbli singură la ora asta. Eu şi mama ne-am făcut griji.
Tată...
Lucrezi în localul ăla. Nu ar fi trebuit să pleci de la Benson.
Tată!
Ce o mai fi acum?
- Alo? Stan Davies la telefon. - Stan, cine e?
Da. Bine.
Da. O ştiu, da. În regulă Plec acum!
Ce s-a întâmplat?
Un incendiu în Strada Pieţei. Trebuie stins.
Noaptea, la ora asta? Nu e un raid aerian, nu-i aşa?
Ei, haide. Lucrurile astea nu ţin cont de oră. Trebuie să plec.
Întoarce-te în pat.
Şi tu, Susan. Ai nevoie de odihnă.
- Am plecat deja. Noapte bună, tată! - Noapte bună şi nu mă aşteptaţi.
- Ai venit foarte târziu. - Oh, nu începe şi tu, mamă!
- Niciodată nu am ştiut cu ce te ocupi. - Ce te face să crezi că nu fac nimic?
Poftim! Ia ăştia.
Nu e nevoie să-i spui tatei.
Doar... ieşi şi cumpără-ţi ceva drăguţ.
Aici sunt 10 şilingi. De unde ai ăştia?
Bacşiş!
Bună dimineaţa, dle.
- 'Neaţa. Sergent Brooke? - Da, dle. Dvs trebuie să fiţi dl. Foyle.
- Aşa e. - Mă bucur să vă cunosc, dle.
Tocmai am fost transferat din Londra. Deptford Green.
Să fiu sincer, nu am vrut să vin aici.
E un pic cam aiurea.
- Sunt Sam Stewart. - Mă bucur să vă cunosc, dră.
- E ceva? - Nu prea, dle.
Oh, de fapt, a fost un incendiu noaptea trecută.
în...Hilton Village.
Nimic, suspect, cred.
Tipii spun că s-a produs de la o scânteie sărită din vatră.
- Sergentul dvs, dl. Milner, a mers acolo. - Chiar aşa?
Da, şi vă aşteaptă un domn, dle.
Nu am ştiut că să fac cu el, aşa că l-am dus la dvs în birou.
Numele lui e Kieffer. Căpitan. E yankeu.
- Au sosit americanii în Hastings? - Unul aşa pare să fi făcut.
De fapt, nu am mai văzut un american. Decât în filme.
Jimmy Cagney! Toţi sunt, ori cawboy, ori gangsteri.
Eu mă gândeam mai mult la Clark Gable.
Oh, da?
Aţi avut ceva probleme la Hawthorn Cross, aşa e?
Păi, uite ce, dle Foyle, nu vreau să-i fac probleme tipului ăla.
Adică, dacă mă duc la ai mei, vor năvăli asupra lui ca nişte bandiţi.
Aşa că, m-am gândit să găsesc pe cineva din localitate...
- Despre cine este vorba? - Fermierul ăsta... Barrett. David Barrett.
Îl pot înţelege că e supărat.
Ştiu că familia sa deţine locul acesta pe care l-a primit de la nu ştiu ce regină,
dar simt că poate deveni periculos pentru oamenii mei.
Şi de ce ar fi aşa?
Ei bine, prima dată când am ajuns acolo, avea o puşcă.
A tras într-unul din Jeep-uri. Şi au mai fost şi alte incidente.
Ne-a blocat trecerea cu tractoarele, tot adulmecă prin preajmă.
Refuză să discute cu noi.
Iar dvs. construiţi un aerodrom, aşa e?
Pe terenul lui. A fost rechiziţionat.
Ei bine, tot ce pot face... e să discut cu el.
- Mulţumesc, foarte mult! - Asta a fost tot?
Ei bine, de fapt...
ni s-a pus la dispoziţie drept bază, vechea scoală.
Locul ăsta e un iad. Jilav, rece şi vraişte, situat în mijlocul pustietăţii...
Ei bine, asta e părerea mea. Să vină cineva şi să discute cu noi.
- O discuţie despre ce? - Englezii!
Niciunul dintre băieţii mei nu au mai părăsit Statele Unite.
Sincer, unii dintre ei simt că au fost trimişi pe o altă planetă.
Ar trebui să vină cineva să ne explice cum stau treburile pe aici.
- Şi cine ar fi acesta? - Ştiu şi eu? Careva, un profesor, un preot.
Nu prea am ocazia să ies şi să cunosc pre mulţi localnici britanici..
Să presupun că dvs. nu sunteţi interesat?
Nu, nu, nu. Ai dreptate. Nu e domeniul meu.
Bine, dacă vă gândiţi la cineva, mă anunţaţi?
Aşa o să fac.
Ştiţi, până acum două săptămâni, habar nu aveam ce e aia o scrumbie afumată.
- Avem nevoie de ajutor. - Văd şi eu asta.
- Hei, dulceaţă! - Scuze! Cu mine vorbeşti?
- Păi, nu mai văd pe nimeni pe aici. - Pe mine nu mă cheamă "Dulceaţă".
Păi, cum te cheamă?
Te pot ajuta cu ceva?
Sunt Joe Farnetti. Am venit aici cu căpitanul meu.
- Oh... - Eşti poliţistă?
- Nu. Nu chiar. - Tot nu mi-ai spus cum te cheamă.
- Sunt Stewart. Sam Stewart. - Sam, de la Samantha?
Da.
Vrei să ieşim diseară al un film, Sam Stewart?
- Cu tine? - Cam asta ar fi idea.
- Nici măcar nu te cunosc. - Aşa ai ocazia să o faci.
Şi nici tu pe mine. Voi, americanii, sunteţi toţi la fel?
- Nu pot vorbi pentru ceilalţi. - Mă tem că diseară sunt ocupată.
- Dar mâine seară? - Tot ocupată.
Voi fi aici o mulţime de seri.
- Totul e în regulă? - Da.
Dle Foyle,mulţumesc pentru tot. Anunţaţi-mă dacă aveţi ceva.
Aşa voi face.
- Farnetti. - Dle căpitan!
Ne mai vedem!
Clark Gable?
Ce credeţi că sunt, dle Foyle? Ce o să faceţi, mă arestaţi?
Nu, bineînţeles că nu. E ultimul lucru pe care mi-l doresc.
Yankeii! Nimeni nu i-a invitat aici.
- Putem câştiga războiul şi fără ei. - Chiar putem?
Mărşăluiesc pe terenul tău şi fără să le dai voie.
Terenul dvs, mă tem că a fost rechiziţionat de Biroul de Război.
Nu americanii. Deci nu aveţi niciun motiv să vă purtaţi aşa cu ei.
Aşadar, aţi trecut de partea lor?
Bine, am tras în ei.
Am greşit făcând asta, dar sunt un om temperamental
şi uneori acţionez fără să gândesc.
O să plătesc ce am distrus, dacă asta doresc.
Nu, nu, nu! Ar trebui... doar să-i lăsaţi în pace.
Oh, asta ar trebui să fac, nu-i aşa?
Bine, permiteţi-mi să vă arăt ceva.
Familia mea deţine terenul acesta de 100 de ani.
Tata l-a cultivat şi la fel a făcut şi tatăl lui.
Mergând în urmă pe registrul agricol, aici la Hawthorn Cross, a fost tot o fermă.
Şi acum asta. Va fi forfotă pe aici, şi pete de petrol peste tot.
Turnuri de apă, staţii de tragere. Şi le-am văzut avioanele.
90 de milioane de litri consum.
120 de mii de metri de sârmă.
Când vor termina aici... nu va mai rămâne nimic în urmă.
Hastings e pe linia frontului. Nu ne aşteptăm ca asta să se schimbe.
Eu nu mă aştept la nimic. Dar, permiteţi-mă să vă spun asta.
Ne-am făcut griji că o să ne invadeze Hitler.
Care e diferenţa? Invazia s-a petrecut.
Ne iau pământul de sub nas. Şi dvs spuneţi că nu putem face nimic?
Doar să stăm şi să ne uităm?
Ei bine, nu mai are niciun sens.
- Paul Milner, dvs sunteţi şef aici? - Stan Davies.
- A luat foc de la o scânteie? - Aşa se spune.
S-a aprins lenjeria de pat. A ars aici ca la Crystal Palace.
- Aţi venit din Hastings? - Da.
- E ceva drum, pentru o căsuţă arsă. - Îl cunoşteam pe fiu.
William Grayson. Deci, nu a scăpat?
A murit în această dimineaţă.
Îmi pare rău! Am ştiu eu că e rău.
- Aţi fost aici noaptea trecută? - Da, dar când am ajuns, totul se terminase.
A început din dormitorul lui.
Înţelegeţi, patul era aproape de sobă, şi trebuie că s-a aprins pătura.
Uşa a fost încuiată prin interior.
Am găsit cheia pe pat. Nu a încercat să o folosească. Nu ştiu de ce.
Nu s-a mai putut face nimic.
- Aţi vorbit cu bătrânul lui? - Nu încă.
- E sigur să urc? - Da, da! Doar aveţi grijă la scări.
Conform acestora, focul a pornit de la pat. Nimic în neregulă.
Ştiu, dle... dar tot aş vrea să mă ocup de el.
- În weekend, în timpul meu liber. - Pentru că...?
La Trondheim, când am fost rănit, el m-a cărat în spate.
Şi nu l-am mai văzut de atunci.
Nu pot să cred că a venit acasă şi s-a sinucis aşa.
Păi, războiul, oamenii mor în circumstanţe ciudate. Chiar şi eroii.
Da, dar tot nu înţeleg de ce nu a ieşit.
S-a încuiat singur, dar ar fi putut să deschidă uşa.
Cheile erau chiar lângă pat.
În primul rând, de ce s-ar fi încuiat?
Bine, ocupă-te!
- Nu l-aţi auzit când a intrat? - L-am văzut. L-am aşteptat.
- Era beat. - A băut cu mine la Wheatsheaf.
A băut toată noaptea.
Era afectat. Războiul. Nu mai era el însuşi.
- Era foarte beat? - Abia se ţinea pe picioare
- Ce aţi băut? - Numai bitter?
Trebuie că a băut foarte mult.
- De ce a încuiat uşa? - Nu ştiu.
Nu avea nimic de ascuns. Nu a mai încuiat-o până atunci.
Deci, ce s-a întâmplat?
Păi, eram treaz de vreo oră. Era cam 12 noaptea.
Am ştiut imediat că ceva e în neregulă.
- Era fum? - L-am simţit înainte să-l văd.
Tot etajul era aprins.
Când am urcat scările, am încercat să-i deschid uşa.
- Nu se trezise? - Am bătut în uşă şi m-a auzit.
A strigat către mine, "Nu pot să văd!" Şi asta e tot ce a spus.
Apoi tavanul din hol s-a prăbuşit. Atâta ştiu.
M-au scos afară, dar nu l-au putut scoate şi pe Will.
Nu au putut ajunge la el.
- Oh, dle Foyle. - Bună dimineaţa! Ce mai faceţi??
- Bine, dar dvs? - Foarte bine.
- Şi dvs sunteţi...? - Puteţi să pariaţi pe asta. Şi dvs?
- Da. Ne vedem mai târziu? - Ei nu vă pot fi de mare ajutor.
- Am intrat să caut o linie nou. - Şi asta, ai venit tu cu ea?
Cu siguranţă, nu aş fi lăsat-o nicăieri. O marcă nouă de concurs. Reuben Leonard.
Mânere cu autorevers. Rolă din argint. Capac nichelat. Greutate 100 de grame.
- Dar tu ce ai? - Păi, nimic de calitatea asta. Ceva clasic.
- De 3 metri? - De 2,7.
- Grea. - Păi, ţine momeala în mişcare.
Tot demodată, cred.
- Ce ai spune să mergi cu a mea? - Păi... mă simt foarte privilegiat.
Păi, bine. Poate că mergem pe râu împreună, şi...
fac schimb cu a ta.
Te deranjează, dacă vreau ceva în schimb?
Oh, da!?
Îţi aminteşti mica noastră discuţie? Încă nu am găsit pe nimeni.
Oh, serios!?
Noua Reuben Leonard. Cea mai bună de pe piaţă.
- Cât trebuie să ţină discursul ăsta? - Păi, cât vrei tu să ţină.
Poate că după aceea luăm şi cina? Ce spui de mâine seară?
- În regulă. - O să trimit maşina.
Nu e nevoie. Voi fi acolo.
Prins în cârlig!
L-am lăsat aici pe Will. Cât a mai băut?
Nu ştiu. Câteva halbe. Era destul de ţeapăn, când a plecat.
- Căuta whisky. - Nu există whisky. L-am terminat.
Asta nu înţeleg.
Am băut cu el. Câteva beri nu l-ar fi dat gata.
I-am servit o halbă bună.
Dar conform celor spuse de tatăl lui, abia se mai ţinea pe picioare
câteva ore mai târziu, când a ajuns acasă..
Poate că a mai băut în altă parte.
Mai sunt "King's Head" sau "Red Lion", chiar în apropiere.
- La ce oră a plecat. - Nu ştiu. Nu am observat.
- Lucra aici şi o barmaniţă. - Da, Susan.
- Ar trebui să fie diseară aici. - Ştiţi unde o pot găsi?
Mă îndoiesc că vă poate spune ceva.
- Tot vreau să vorbesc cu ea. - Vă dau adresa.
Haide...
Ce este?
Ciorapi!
Nu am mai văzut o pereche de ciorapi adevăraţi de la...
Crăciunul trecut!
Crăciunul trecut? Încă eram în liceu.
În New York?
Oh, vorbeşte-mi despre New York. Abia aştept să-l văd.
Nu-ţi vine să crezi.
Zgârie norii sunt atât de înalţi că ating cerul.
De asta li se spun "zgârie nori".
- Fifth Avenue... - Central Park...
- Sshh. - Ce-i asta?
Probabil fermierul Giles cu flinta lui.
Te iubesc, James! Te iubesc atât de mult!
Tu o să-mi arăţi totul.
Iar eu vreau să merg la cumpărături în Manhattan.
- Să merg la spectacol pe Broadway... - Abţine-te. Avem un război, mai întâi.
Nu trebuie să fii atât de grăbită.
Nici tu nu eşti prea lent, soldat Taylor.
Păi, o fată ca tine, am avut mare noroc să te găsesc primul.
Şi oricum...
e posibil să avem mai puţin timp decât crezi.
- Cum adică? - Tu ce crezi?
- Ei bine, ce? - Ştii şi tu...
Nu. Spune-mi.
James, de ce te uiţi aşa la mine?
Spune-mi!
Nu ţi-a mai spus nimeni ce ochi frumoşi căpruii ai?
Spune-mi!
Ei bine...
Jimmy...
Jimmy!
- Ei bine, mulţumesc pentru seara asta. - Cu plăcere, dle.
Chiar trebuie să rămân?
Credeam că vrei să-i cunoşti pe americani?
Păi, dacă toţi sunt ca cel pe care l-am întâlnit, atunci...
- Grăbit? - Şmecher.
Păi, sunt şi ei departe de casă.
Luptă într-un război, cu care nu au nimic de-a face.
Nu e surprinzător, nu-i aşa?
D.s.s Foyle a venit la cpt. Kieffer.
- Mai ştiţi ceva de Andrew, dle? - Nu.
Scuze că întreb, dar de ceva vreme nu ai mai primit nicio veste.
Păi, nu sunt sigur că e prea bucuros că e instructor.
Urăşte asta.
- Totuşi, m-am gândit că v-a scris. - Nu recent. Pentru că e în concediu.
Bine aţi venit la "Dumnezeu să ne Ajute!".
Ei bine, aşa îi spun unii dintre băieţi.
St. Mary's All Saints. Aşa se numea locul ăsta?
- Da, a fost o şcoală. - Trebuie că aici au învăţat supravieţuirea.
Aşadar, o oră de discurs în hol şi apoi sper să rămâneţi la masă.
O să spăl astea mâine. Dacă nu o să plouă.
Mulţumesc, Mary.
- Ar trebui să te recăsătoreşti. - Mi-a ajuns de prima dată.
Nu ştiu ce m-aş fi făcut fără ea, ăsta e adevărul.
Te-ai fi descurcat perfect.
- Nu rămâneţi la un ceai? - Nu, nu! E mai bine să mă întorc.
Apropo, am nişte veşti. Ben e pe drum.
- Ce? - De ce nu ne-ai spus?
Păi, doar ce am primit telegrama în această dimineaţă.
- Se întoarce din Islanda? - E în Greenock.
- Dar asta e în Scoţia! - Când soseşte?
Păi, nu spune. Spune doar: "Ajuns în siguranţă, sosesc curând."
- Susan va fi încântată! - Crezi?
- Bineînţeles că va fi. - Vorbeşte despre el tot timpul?
Ştii cum e lumea în ziua de azi.
Părinţii sunt ultimii care află.
Mi-aş dori ca cei doi să stabilească data nunţii şi să ne spună şi nouă.
Americanii niciodată nu au vrut să ia parte la războiul acesta.
Şi, totuşi, acum sosesc în Marea Britanie, deşi nu-şi doresc să fie acolo.
Plătesc mai mult decât britanicii.
Mănâncă mai mult decât britanicii.
- Are dreptate, să ştii! - Cine? Lordul Bla-Bla?
Doar nu vorbeşti serios?
Nici măcar nu ştiu de ce ne-am ales cu ei pe cap.
Ştiu că e un trădător, dar în legătură cu yankeii are dreptate.
Totul e o glumă proastă. Nu vor face nimic.
Şi dacă nu ar fi avut parte de Pearl Harbour, nu ar fi venit niciodată aici.
Şi acum că sunt aici, cred că totul le aparţine.
- Ne iau tot ce avem. - Ei, haide, Dave!
Întreab-o pe fata ta, dacă nu mă crezi.
- Ce? - Despre ce vorbeşti?
Nu, nu! Am spus destul. Mulţumesc pentru spălat.
Ne vedem peste o săptămână.
Şi eu chiar apreciez asta..
Şi, cu siguranţă, veţi înţelege multe lucruri despre noi.
- Da, berea caldă. - Ceaiul!
Femei în uniformă!
Păi, da, însă chiar şi aşa, cred că veţi găsi aici
mai multe lucruri pe care le avem în comun, decât vă puteţi imagina.
Ar putea să fie nevoie să vă reamintesc că de doi ani de când nemţii...
ne bombardează, au încercat să ne înfometeze.
Ne-am descurcat pe cont propriu şi am putea părea... un pic cam ponosiţi.
Un pic mai duri, la exterior, un pic mai liniştiţi, poate.
Dar adevărul e că... suntem foarte bucuroşi să vă vedem,
chiar dacă unii dintre voi cred că vă pierdeţi timpul aici.
Hei!!
Dar acum că aţi venit, datoria noastră e să vă facem să vă simţiţi bine,
să stăm cu ochii pe voi, şi atâta timp cât nu criticaţi Regele sau Regina,
şi să nu uitaţi să conduceţi pe stânga şi nu pe dreapta drumului,
aveţi toate şansele să apucaţi sfârşitul războiului.
Vă mulţumesc foarte mult!
În regulă, a priceput toată lumea despre ce e vorba?
Înainte să mergeţi la masă, are cineva vreo întrebare?
Da.
- Dle Foyle! - Da?
E ceva ce nu înţeleg.
Fata care a venit la mine alaltăieri şi a cerut să-i împrumut o gumă.
Mă întrebam, m-a invitat cumva la o întâlnire?
Las-o baltă, Farnetti. Guma nu înseamnă acelaşi lucru peste tot.
Deci, dacă vrei să inviţi pe cineva la o întâlnire, dle Foyle,
cum se spune în engleză?
Păi, sunt destul de bătrân pentru o astfel de întrebare, dle Farnetti,
însă dacă ai nevoie de ajutor, găseşti mulţi pe aici care ar fi fericiţi să te lămurească.
- Ce? - A fost aici un poliţist. Te-a căutat.
- De ce? - A fost ucis cineva.
Băiatul lui Albert Grayson. Will. Într-un incendiu.
Da, ştiu. Şi ce legătură am eu cu asta?
A fost aici în noaptea când s-a întâmplat.
- Şi? - Poliţistul a spus că era beat.
Nu ştiu ce a făcut, după ce a plecat.
Dacă el a murit în incendiu, pot fi eu vinovată pentru asta?
- Ascultă, dacă i-ai servit vreo... - Alan!
Trebuie să vorbim despre asta. Hotărăşte ce vrei să faci.
Doi băieţi, de şase şi nou ani. Aici e soţia mea, Ellie.
- Ţie dor de ei! - Oh, da fii sigur.
- Dar tu ai copii? - Da. Am un fiu.
Ştii, mă gândeam...
poate invităm câţiva localnici la dans, ca să ne cunoaştem mai bine.
- Ce părere ai? - O idee foarte bună.
- Vei veni? - Da. Mulţumesc.
Ce se întâmplă cu tine, Taylor?
Las-o baltă, Farnetti!
Am uitat. Scuze!
Nu mănânci?
Nu am mai văzut atâta mâncare de ani buni. Nu ştiu de unde să încep.
Deci... te-ai mai gândit la oferta mea?
- Ce? - Filmele.
Oh. Păi, m-am gândit şi pentru a doua oară o să-ţi răspund, "Nu".
- Ai un prieten? - De fapt, am.
Ei bine, iartă-mă. Am încercat doar să fiu "prietenos".
Scuze, sergent!
Oh, da, voi doi nu v-aţi cunoscut, nu-i aşa?
- El e sgt. Jack O'Connor. - Încântat!
Bună încercare, dle Foyle, să încerci să ne abureşti.
- Pardon? - Pe ei şi pe noi.
Aveţi nevoie de noi, aşa că sunteţi drăguţ cu noi.
Să înţeleg că nu eşti prea bucuros că te afli aici?
Aţi încercat să-i faceţi de petrecanie lui Hitler,
aşa că, dacă nu a mers, ne-aţi tras şi pe noi după voi.
Aproape că aţi pierdut şi ne-aţi implicat şi pe noi.
Nu, nu sunt înnebunit după locul ăsta.
Îmi cer scuze pentru asta. Nu avea dreptul să-ţi vorbească aşa.
Oh, nici vorbă. Nu e nevoie să-ţi ceri scuze.
- Mai vrei o bere? - Da, de ce nu?
Deci, nu am nicio şansă să ieşi la dans cu mine?
Căpitanul vrea să organizeze un bal.
Ai încercat vreodată "Jitterbug"?
- Nu ştiu ce-i ăsta. - Îţi promit, fără atingeri. Bine??
Doar că sunt la 8.000 de km de casă şi nu vreau să dansez cu Taylor.
- Sunt sigur că arată bine în rochie. - Oh, să ştii că da!
Acum ar trebui să plec. Sam!
- Încă nu am apucat să mănânc ceva. - Poftim, ia asta.
- Nu pot. Chiar nu pot! - Ţi le trimit după aceea.
Îţi mulţumesc încă o dată că ai venit.
Pentru puţin!.
Mi-a făcut plăcere să vin să te ajut, însă e vorba de mica noastră înţelegere.
- Înţelegere? Ce înţelegere? - Reuben Leonard!
- Ei bine, să fie pe poimâine? - Aş fi încântat!
- Iar tu o să-mi aduci...? - Asta a fost înţelegerea.
- Da, asta a fost înţelegerea. - Mulţumesc!
O să-ţi scriu.
Sau, o să-ţi trimit scrisoare. Cum îi spui tu.
" Dragă Sam, ştiu că a trecut mult timp de când nu ţi-am mai scris, şi îmi cer scuze.
Îmi pare rău că trebuie să-ţi scriu asta.
Nu pot să spun că am avut vremuri prea bune la Debden.
Din mai multe motive şi bineînţeles, pentru că-mi lipseşti.
Nu m-am gândit decât să-mi iau concediu.
Sam, nu mi-e uşor să-ţi scriu asta, însă... am cunoscut pe altcineva.
Nu-ţi pot explica cât de mizerabil mă simt
însă mi-a fost foarte greu aici singur, fără tine.
Şi, pur şi simplu, s-a întâmplat.
Ultimul lucru pe care mi l-am dorit, a fost să te rănesc,
dar m-am gândit că trebuie să clarific asta.
Şi, ei bine, asta e!
Dumnezeu ştie că atunci când o să ajung acasă.
probabil că tu nu o să doreşti să mă mai vezi.
Dar măcar, tu o poţi lua de la capăt.
Noroc, Sam! Nu mă judeca prea dur!
Andrew."
Îmi pare rău, dle Milner. Nu e aici.
- Ştiţi unde e? - A mers la dr. Rogers.
- Nu se simţea prea bine. - Lucrează prea mult.
De ce vreţi să o vedeţi?
Investighez moartea lui Will Grayson.
Nu are nicio legătură cu asta. Nici măcar nu-l cunoştea.
Poate că e ultima persoană care l-a văzut, înainte să ajungă acasă.
Aş vrea să ştiu dacă a spus ceva, despre ce a avut de gând.
Credeţi că s-a sinucis?
Poate că i-aţi putea cere să se gândească. E important.
Susan e fată bună, să ştiţi.
Nu s-ar implica niciodată în ceva ce nu e corect.
- De cât timp lucrează la "Wheatsheaf"? - Cam de un an.
A lucrat la Benson, peste Bexhill.
- La Benson? - Fac chimicale.
Au început să angajeze femei, după ce a început războiul.
- Fetele fac multe meserii. - Da.
- Susan s-a gândit că e o oportunitate. - Dintotdeauna a fost ambiţioasă.
- Şi ce s-a întâmplat? - Nu i-a plăcut. Chimicalele put.
- Aşa că a început să lucreze la Wheatsheaf. - Şi să lucreze printre beţivi? Da?
Se putea şi mai bine, asta i-am spus şi eu.
- Îl cunoaşteţi pe patronul de acolo? - Alan Carter? Da, e în regulă.
O să ajungă acolo târziu.
Dacă vreţi să vorbiţi cu ea, acolo trebuie să fie.
Mulţumesc!
Nu ar trebui să te furişezi aşa!
- Aproape că am distrus tot lotul. - Trebuie să vorbim.
- Despre ce? - Despre toate astea.
Uite, un om e mort, şi noi suntem responsabili de asta.
Poate să fie crimă, omor prin imprudenţă, nu ştiu.
În primul rând, nu ar fi trebuit să te ascult.
- Însă acum o să mă asculţi! - Ce!?
S-a terminat cu asta. Tot lotul trebuie să dispară.
- Nu ne putem opri acum! - De ce nu?
Am nevoie de bani.
Nu pricepi că aici nu mai e vorba de bani?
Pentru mine e. Trebuie să plec de aici.
- Ce tot spui? - Nu ne oprim!
- Nu mă poţi obliga. - Mai vedem noi asta.
Oh, da?
Şi ce o să spună poliţia, despre toată această mică afacere a ta?
Le-aş putea spune că tu m-ai ajutat.
Am pe jumătate vârsta ta.
- Pe cine crezi că or să creadă? - Nu ai face asta.
Nu aş face-o?
De la bun început ai fost alături de mine.
Nu-i aşa, Alan?
Ei bine, nu ne oprim.
Şi dacă pic eu, o să pici şi tu.
Nu uita asta!
Montăm staţiile de pompare aici, şi aici!
- Asta e pentru depozitul de paraşute? - Exact.
Cum rămâne cu rezervele de apă?
E o nebunie, nu-i aşa?
Tot pompăm apa şi locul ăsta tot o mlaştină e.
Când terminăm, va trebui să găsim o cale să o pompăm din nou.
- 460.00 de litri pe zi. - Poţi face asta?
O rezolv eu cumva.
Dle, căpitan, îmi permiteţi să merg în Hastings?
Am ceva de făcut.
Sigur, Farnetti, ai şi tu pauză de masă, ca şi toţi ceilalţi.
Cum o cheamă, Farnetti?
- Hei, Farnetti, ai grijă pe unde umbli! - Linişteşte-te, Dan.
- Ce ai mâncat, Taylor? - Nimic, dle căpitan.
Dle sergent, putem discuta puţin?
- Spune! - Între patru ochi?
- Însărcinată? - Ea aşa spune.
- Şi e al tău? - Ea aşa spune.
Sfântă Maria, la asta îi spun eu să fii sigur!
- Ce mă fac? - Vrea să te însori cu ea?
Abia o cunosc de câteva săptămâni. Pentru Dumnezeu, nu mă pot însura cu ea!
Am 23 de ani.
Nu vreau să fiu tată, pricepi?
E un pic cam târziu să te mai gândeşti la asta, nu crezi?
Ei nu pot...?
- Ştii, ei nu pot pe aici...? - Nu face asta, Taylor.
La asta s-a gândit de când te-a văzut. Nu eşti decât bulgărele ei de aur.
Doar a aşteptat pe cineva ca tine ca să o facă.
Părinţii or să mă omoare!
Dar ştiu că te-ai mişcat reăede, asta ştiu sigur!
- De cât timp o cunoşti? - De cinci, şase săptămâni.
- Şi tu o crezi că e copilul tău? - Nu ştiu. Aşa cred.
Păi, dacă nu o să aibă vreun accident, pare că te-ai ales cu ea pe cap.
Accident?
E război, Taylor. Se mai întâmplă şi accidente!
- Bună dimineaţa, dră Stewart! - Bună dimineaţa, sergent!
- Spune-mi, Brookie. Toată lumea o face. - Brookie!
- Te aşteaptă cineva, dră. - Oh?
- Soldat Farnetti? - Dră Stewart.
Nu ai prea avut ocazia să mănânci seara trecută,
aşa că m-am gândit să-ţi aduc eu câte ceva.
Mulţumesc foarte mult!
Aici... ai nişte cafea, portocale, prăjituri.
Ştii tu, chestii de genul ăsta.
- Nu o să ai probleme? - Nu. Avem din belşug.
Oh, da. Asta...
Vreau doar să-mi cer scuze, pentru că am fost un pic cam nepoliticos.
Ar fi trebuit să-l ascult pe dl. Foyle. Ştii tu, despre ei şi noi.
Însă de când am ajuns aici, oamenii sunt un pic cam...
- Am priceput. - Da.
- Deci..., bucură-te de ele. - Mulţumesc!
Şi... ne mai vedem!
- Soldat Farnetti. - Da?
- Dansul ăsta, "jitterbug"... - Mâine seară.
Mă întrebam dacă invitaţia e încă valabilă? Mi-ar face plăcere să vin.
Serios? Păi...
cum rămâne cu... prietenul tău?
Nu cred că o să-l deranjeze.
Grozav! Asta-i grozav!
- Le las jos aici! - Mulţumesc, Mary! Le iau mai târziu.
- Ai de gând să stai aici? - Nu am unde să mă duc.
Cred că ţi-e imposibil.
E plin de oameni.
Ce spuneaţi alaltăieri despre Susan?
- Ce-i cu ea? - Susan şi Ben.
- Pare că crezi că e ceva în neregulă. - Nu, nu. Doar vorbeam şi eu.
Nu îţi dai seama cât de mult înseamnă pentru mine nunta asta.
Vreau doar să se aşeze la casa ei.
Ştii ce fel de fată este.
Îi vin idei. Dar...
Ea şi Ben, se cunosc deja de mult timp.
Vor fi foarte fericiţi împreună.
Mă întreb dacă vreunul dintre noi vom mai fi vreodată fericiţi, cu războiul ăsta.
- Vezi ce fac acolo? - Ştiu.
Dacă mă plâng, vor chema din nou poliţia. Nu pot face nimic.
L-au trimis pe Ben în Islanda. Susan a rămas aici să se descurce singură.
Oh, cu toţi ne-am schimbat. Nu cred că vom mai fi la fel.
E ceva ce nu îmi spui?
Nu, nu... Nu-ţi face griji, Mary!
Ben va fi curând acasă. Totul va fi în regulă. Îţi promit!
Ai un tricou cu mânecă scurtă Îl întind eu mai târziu.
Bine.
- Vino aici, frumuseţe mică! - Şi cu ăsta, câţi ai?
Trei.
- Aceiaşi muscă? - Da.
- Păi, asta e musca mea. - Ştiu.
L-ai luat?
- Cât crezi că are? - Vreun kilogram.
Deci, câţi ai prins cu lanseta mea?
Păi, e frumoasă, doar că nu am prins nimic cu ea.
- Doar cine nu prinde, dă vina pe sculă. - Mulţumesc!
Încerc în continuare.
Eşti poliţist de mult timp?
De prea mult timp.
Eu am fost inginer şi am muncit din greu într-un loc micuţ,
numit North Bridge, Massachusetts.
Toate astea trebuie că au picat ca un trăznet asupra ta.
Pearl Harbour a fost elementul care ne-a trezit la realitate.
Ştii, Christopher, nu voi putea înţelege niciodată
câţi dintre concetăţeni mei sunt împotriva acestui război.
Izolaţionişti.
- Deci, când te-ai înrolat? - Noiembrie, anul trecut.
Cu o lună înainte de Pearl Harbor.
Am avut un frate mai mic, pe nume Brian.
Era de 25 de ani în Marina Militară.
Pe un distrugător.
Pe nume "The Reuben James".
Era în misiune într-un convoi pe Atlantic.
La sfârşitul lui octombrie, au fost torpilaţi şi s-au scufundat.
De un submarin german.
115 oameni şi-au pierdut viaţa.
Brian s-a aflat printre ei.
Ştii ce? Nimeni nu a luat asta în seamă.
Nimeni nu a spus nimic.
Înţelegi, nimeni nu vroia să meargă la război.
Au vrut să pretindă că nu s-a întâmplat.
Îmi pare rău!
M-am oferit voluntar în ziua următoare.
Simt că e mai bine să pescuiesc cu vechea mea sculă, înţelegi?
Am învăţat ceva despre voi, britanicii.
Dacă e mai veche, trebuie să fie şi mai bună.
Iar tu crezi că ce e bun, are nevoie de îmbunătăţiri.
Hei, eu sunt cel care a prins peşte.
Da, tu, dar cu lanseta mea.
Ştii ce, hai să încheiem aici şi mergem să bem ceva.
- Bere caldă? - Sună bine.
- Arăţi frumos! - Mulţumesc, mamă!
Ăia sunt ciorapi noi? De unde îi ai?
Oh... îi am de la majorat.
I-am păstrat pentru o ocazie specială.
Vezi să nu stai prea târziu.
- Mamă... - Ce a spus dr. Rogers?
Oh... doar să o las un pic mai uşor. Sunt bine.
Oh, nu ţi-am spus. Ben vine acasă!
- Ben? - A trimis o telegramă din Scoţia.
- Când vine? - Poate ajunge în orice moment.
- De ce îmi spui? - Nu te mai înţeleg.
David doar mi-a spus asta alaltăieri.
Nu te bucuri?
Bineînţeles că da.
Doar că... nu vreau să-l văd în acest moment.
Nu acum.
Ştii ce simte pentru tine.
- Mamă, nu ne-am mai văzut de luni bune. - Nu din vina lui.
- Ar fi trebuit să-mi spui. - Ţi-am spus.
E băiat bun.
E mort după tine.
Amândoi eraţi atât de fericiţi!
Amândoi! Împreună încă din şcoală.
Va fi ca pe vremuri, o să vezi.
Culcă-te, nu mă aştepta, mamă.
Fetelor...
Bună, David!
Noapte bună. Mulţumesc, şofer!
- Unchiule David! - Ben! Arăţi bine. Ai mai slăbit.
- Mâncarea de la marină. - Deci, cum de ai reuşit să vii?
Am terminat instrucţia. Sunt mişcări de trupe.
Păi, cu greu îmi vine să cred că eşti aici. Mi-a fost dor de tine.
- Eşti singur? - Pe cine mai aşteptai?
Ştii tu... Ea unde e?
- Vino, să mergem acasă. - Da, dar... Ea unde e?
- Păi, o vezi cumva pe aici? - Nu.
Nu-ţi pot spune câte s-au mai întâmplat pe aici.
Totul... s-a schimbat.
- Ce? - Vino, să mergem acasă!
- Domnule!? - Ce faci aici?
- Nu am vrut să vin, dar m-am răzgândit. - Păi, bravo ţie!
Nu e locul în care mă aşteptam să vă văd.
Păi, doar îmbunătăţesc un pic relaţiile anglo-americane.
Absolut. Au nişte gogoşi minunate.
- Jack, înţelegi acum despre ce vorbeam? - Ne vedem mai târziu.
- Christopher! - John.
Mă bucur că ai putut să vii.
- El e colegul meu, Paul Milner. - Salut, Paul, bine ai venit!
Mergeţi şi mâncaţi ceva. Simţiţi-vă ca acasă. Beţi ceva!
Mulţumesc!
Eşti în regulă? Ce este?
- E totul în regulă? - Da, suntem bine. Mulţumim!
- Sunt doctor. Pot ajuta cu ceva? - E ceva ce am mâncat.
Să-l ducem în altă cameră.
Îl consult eu. Doar, ia-l uşor!
Haide, încă unul!
- Bună! - Bună!
- M-am gândit că nu o să vii. - Am promis şi m-am ţinut de cuvânt.
Ai spus doar că s-ar putea. Mă bucur că ai venit.
- Unde e Jimmy? - Jimmy?
James. Taylor.
- Nu vine. E bolnav. - Minţi!
Doar ce am plecat de lângă el acum un minut.
- A rămas cu doctorul. - Ce e în neregulă cu el?
Poate că a auzit că o să vii.
- Aşadar, vrei să dansezi? - Va trebui să-mi arăţi.
Cu plăcere!
Susan Davies.
Părinţii ei locuiesc în sat.
Am vorbit alaltăieri cu ei. Despre moartea lui Will Grayson.
Am vrut să vorbesc cu ea, dar s-a dovedit a fi greu să-i dau de urmă.
- A fost şi ea implicată? - Da, dle. Sunt sigur de asta.
- Nylon. - Mă întreb de unde îi are.
Doar nu crezi că e implicat vreunul dintre oamenii mei?
Păi... aveţi aici un soldat pe nume Taylor?
James Taylor. E soldat.
Vă deranjează dacă discut puţin cu el?
Cristopher, mă pui într-o situaţie dificilă.
Sugerezi că Taylor sau vreunul dintre oamenii mei ar putea fi responsabili de asta?
Orice e posibil.
Urăsc să te obstrucţionez în vreun fel, dar trebuie să-ţi spun
că principala mea responsabilitate sunt oamenii mei.
Bineînţeles.
Nu sunt chiar sigur că te pot lăsa să vorbeşti cu el.
Asta e o bază militară americană. Teoretic, suntem pe pământ american.
Adică?
Tot ce vreau să spun e că crima de aici, nu ne priveşte doar pe noi doi.
Poate că ar trebui să lăsăm poliţia militară să se ocupe de asta?
- Îmi ceri să plec? - La naiba, nu!
Nu. Spuneam doar că...
treaba asta ar putea fi mai complicată decât pare.
Păi, o fată e moartă. Treaba mea e să aflu cum s-a întâmplat.
Pare destul de clar că e treaba mea.
Amândoi ar trebui să o tratăm cu grijă.
Un medic din localitate m-a consultat.
Am mers să mă întind puţin.
După asta.. cred că am adormit.
Unde ai mers să te întinzi?
- Păi, la mine în dormitor. - Şi nu te-ai văzut cu fata?
Nu. Eu...
mă îndoiesc că aş fi recunoscut-o chiar şi dacă aş fi vrut.
Dormitorul tău e pe holul unde a fost găsită.
Am... dormit acolo. Nu am văzut nimic.
Uşa... era închisă, îţi aduci aminte ceva?
Era deschisă.
Eram...
eram pe jumătate treaz.
Pe jumătate adormit.
Însă...
Însă am auzit-o pe hol.
Nu vreau să te văd acum!
Nu ar trebui să fii aici. Lasă-mă în pace!
Asta a fost tot?
A mai fost... A mai fost ceva!
Ea spunea ceva... de genul...
că o să lucreze în continuare şi...
şi că el o poate vedea mai târziu.
Asta a fost.
- El? - Oricine.
Am încercat să mă ridic, dar nu am reuşit şi...
cred că am adormit din nou.
Bine.
Ai nişte plăcuţe de identificare, nu-i aşa?
Plăcuţe de identificare, da! Toţi avem aşa ceva.
Te deranjează dacă mi le arăţi pe ale tale?
Au... dispărut!
- Era logodită. - El nu ştie.
Va trebui... să-i spunem!
- Cine e? - Numele lui e Ben Barrett.
Înainte de război, a lucrat la brutărie.
- Au fost împreună din şcoală. - Barrett?
Ferma unchiului său e la Hawthorn Cross.
Ei l-au încorporat. Şi l-au trimis în Islanda.
- Vine acasă în concediu. - Părinţii lui unde sunt?
Au fost ucişi acum doi ani.
Într-un bombardament în Londra.
Vă deranjează dacă aruncăm o privire în dormitorul fiicei dvs?
- Acesta e Ben? - Da, el este. A fost făcută acum doi ani.
Trebuie că le-a fost foarte greu să stea despărţiţi.
- La toţi ne e greu, dle Foyle. - Păi, da!
- Îi scria? - Nu, nu le prea avea cu scrisul.
- Daruri, cadouri, i-a trimis? - Nu.
- Asta unde a fost făcută? - La fabrica chimică, unde a lucrat.
- La Benson? - Da.
Domnule!
- În Bexhill? - Da.
Jurnalul lui Susan Întotdeauna a ţinut unul.
Totuşi, cred că nu a scris prea multe în el.
Aşadar...
asta ar putea fi ziua de naştere a cuiva?
Nu, ziua ei de naştere e pe 13.
Mai bine zis, a fost pe 13.
Bine.
Dle Davies, îl vom găsi pe cel care a făcut asta.
Da.
Fata asta, avea atâtea vise.
Nu vroia să rămână toată viaţa în satul acesta.
Vroia să fie cineva.
Acum, totul s-a terminat!
Te-ai distrat seara trecută?
Da, dle. M-am distrat.
Până când...
Da.
Ai văzut ceva?
- Pe Susan Davies, spre exemplu? - Da.
Am văzut-o când a sosit. Am văzut-o vorbind cu O'Connor.
- Nu s-a purtat prea frumos cu ea. - Oh, chiar aşa?
- Nimic altceva? - Nu, dle. Dansam!
Da, am văzut.
Păi, nu am văzut nimic. Şi am fost acolo. Sărmana fată!
Am înţeles că l-aţi consultat pe unul dintre americani?
Da, un soldat. James Taylor se numeşte.
Ce era în neregulă cu el?
Un atac urât de gastrită. Putea să-l nenorocească.
Avea dureri mari, sărmanul!
- Ce credeţi că i-a produs asta? - Posibil ceva ce a mâncat.
Şi posibil şi băutura.
Oricum, l-am dus în pat. A fost cel mai bun loc pe care l-am găsit.
Fata moartă, v-a fost şi ea pacientă?
Păi, toţi din Hilton îmi sunt pacienţi.
E un sătuc, iar eu sunt singurul doctor de aici.
- Şi ea a venit la consult recent? - Da.
- Pentru că era însărcinată? - De unde ştiţi asta?
Era în raportul medico-legal. A spus cine e tatăl?
Nu. Dar nu a fost Ben Barrett, asta e sigur.
Cel mai probabil a fost unul dintre amicii americani.
Ei bine, ei ar avea cea mai mare şansă să fie.
Şi trebuie spus că unele fete de pe aici au cam roit în jurul lor de când au sosit.
Bine, dar nu v-a spus şi vreun nume?
Nu. Dar o să vă spun asta, era bucuroasă de acest lucru.
Se gândea că acest copil, o să-i ofere şansa unei noi vieţi.
Oh, e foarte trist!
Şi dvs i-aţi lăsat să se plimbe aşa pe aici?
- Crezi că puteam face ceva legat de asta? - Da, dle. Cred că puteaţi.
- Îmi ascunzi ceva? - Nu.
Da, am văzut-o prin sat, dar nu am ştiut cum o cheamă.
Dar tu, James? Ai cunoscut-o?
Nu. Nu, dle.
Am vorbit cu ea o dată, sau de două ori în sat, dar...
- Am vorbit cu multe fete uşoare. - Adică, îi place să se învârtă pe aici.
Nu vă pot spune mai multe de atât.
Care-i treaba cu plăcuţele de identificare?
Nu ştiu, dle. Le-am simţit de gât, pe la începutul serii.
Mi-a fost rău, nu am mai simţit nimic.
- A fost de la băutură? - Nu ştiu, dle.
Ceva puternic... o chestie destul de puternică.
Vrei să spui că cineva ţi-a luat plăcuţele de identificare de la gât, în timp ce dormeai?
Cred că asta trebuie să fie.
Dar ceilalţi? A mai ieşit vreunul cu fata asta?
Pot să întreb eu pe aici, dacă e de ajutor.
Nu, nu e nevoie.
Însă când Foyle se va întoarce, şi va face asta, va trebuie să vorbim cu el, bine?
Nu înţeleg, de ce asta e treaba lui, dle?
Asta e o bază americană. Ar trebui să lăsăm poliţia militară să o facă.
- E vorba de o englezoaică. - Nu-mi pasă ce a fost.
A venit aici şi a încercat să ne implice în moartea ei.
Asta e tot! Liber!
Jimmy... Jimmy!
Ce e?
- Ce ai spus acolo înăuntru? - Despre ce e vorba?
Că nu ai cunoscut-o.
- Că doar ai vorbit cu ea în sat? - Şi?
- Asta nu e adevărat. - Şi ce mai contează?
- E moartă, omule! Cineva a omorât-o, omule. - Şi crezi că eu am făcut-o?
- O'Connor! - Ce vrei, Farnetti?
- Ar trebui să-i spunem! - Cum adică?
- Nu e nimic de spus. - Dar ea şi Taylor?
Ce spui de... Ce spui de faptul că... tu i-ai dat bani?
Ai o gură mare!
Sergent, nu ne putem ascunde de asta.
Trebuie să le spunem tot ce ştim.
Nu e treaba ta, soldat!
A fost o fată! A fost omorâtă!
Aici se termină totul.
Cum s-a întâmplat?
Eraţi acolo... puneaţi întrebări şi vreţi să spuneţi că cineva a ucis-o?
- Asta vreţi să spuneţi? - A fost ştrangulată.
- Nepotul dvs e aici, dle Barrett? - Ben?
Doar nu vreţi să spuneţi că credeţi că el are vreo legătură cu asta?
- E aici? - Acum, ascultaţi-mă!
Nu trebuie să fii un nenorocit de detectiv ca să ştii cine a făcut asta.
Sunt în faţa dvs. Yankeii!
Beau şi dansează toată ziua pe aici.
Poate fi oricare dintre ei.
A fost ucisă la bal, ştiţi?
Presupun că a venit la bal, pentru că tot satul a mers acolo.
- Toată lumea a mers! - Şi dvs?
- Nu. - Dar aţi fost văzut acolo.
Am fost afară, e adevărat, dar nu am intrat în sală.
Deci, aţi fost şi dvs?
Am mers, dar când am ajuns acolo m-am răzgândit.
Pentru mâncarea lor. Ştiu şi eu?
M-aş fi bucurat mai mult de ea, dacă aş fi ştiut că vine de la Hitler.
Aşa că m-am întors şi am venit acasă.
A mers şi nepotul dvs?
Nu. Ben, a rămas aici.
Logodnica lui a fost acolo, nu-i aşa?
El nu a ştiut că ea a fost acolo?
Păi... da!
Şi a fost prima lui zi după ce a venit, nu-i aşa?
Păi, bineînţeles că a vrut să o vadă. Chiar a vrut să meargă.
Dar era rupt de oboseală. Era după drumul din Islanda şi până aici, în Greenock.
Şi-a luat cina şi s-a băgat în pat.
Deci, acum unde e?
Nu aş putea spune.
Dacă apare, vreţi să-i spuneţi să ia legătura cu noi?
Dacă o să vrea. Cu toţii vrem să ştim cine a făcut asta.
L-aţi crezut?
- Dar tu? - Nu.
Nu prea îi are la inimă pe americani, nu-i aşa?
Dacă Susan Davies a avut vreo treabă cu vreun american, el ştie.
Sau poate că Ben Barrett a aflat?
Vine în permisie şi îşi găseşte iubita însărcinată cu alt bărbat.
Ar trebui să-l dăm în urmărire?
Nu, trebuie să-i acordăm deocamdată prezumţia de nevinovăţie.
Ei bine, ce ai de gând să faci?
Cred că o să plec la Londra. Îmi doresc să nu fi venit.
Nu poţi să pleci, pur şi simplu.
Poliţia a fost aici. Vor să discute cu tine.
Nu am nimic să le spun.
Oricum, ea nu mai înseamnă nimic pentru mine.
- Ben... - Am doar o săptămână de permisie.
Îmi pare rău!
Crezi că îmi mai doresc să petrec aici măcar o zi, după toate astea?
Trebuie să discuţi cu ei. Te vor căuta.
Ascultă-mă!
- Nu le poţi spune! - Ce?
- Nu le poţi spune despre ea. - De ce nu?
Ştiu că nu ar fi trebuit să-ţi spun. Din cauza asta.
Dacă o să le spui că ai ştiut despre ea şi acest Taylor
ştii la ce or să se gândească.
Tu la ce te gândeşti?
- Unde ai fost noaptea trecută? - Ţi-am spus.
Vrei să-i mint? Ce vrei să fac?
Trebuie să plec.
Unde ai fost?
Dle, de fapt, am fost la masă. Îmi cer scuze!
La ora 11?
Cu Joe Farnetti, un american de la bază.
E cel cu care ai dansat?
- Da, dle. - Îmi povesteşti în maşină.
În mod normal, nu aş fi mers, dle.
Mi-a spus că e vorba de caz.
El ştie ceva. Nu mi-a spus ce.
Mi-a spus că mulţi bărbaţi au cunoscut-o pe Susan Davies.
Au luat nişte chestii de la ea.
Chestii?
Aşa a spus el.
Domnule...
Ştiu că acesta nu e nici locul şi nici timpul potrivit.
E ceva ce aş vrea să vă spun.
Alaltăieri am primit o scrisoare de la Andrew.
Şi...
Şi mă tem că... mi-a dat papucii.
Se întâlneşte cu altcineva.
- Nu am ştiut asta. - Nu. Nu era niciun motiv să ştiţi.
Nu cred că ar trebui să vă spun asta, dar...
a fost foarte drăguţ din partea lui că a făcut-o. Foarte onest.
Şi e absolut adevărat că el în Debden şi eu aici, chiar nu ar fi mers între noi.
Şi, iată-ne! Asta am vrut să vă spun.
Mulţumesc!
- Aveam sentimentul că te vei întoarce. - Asta îmi e treaba.
- Vrei să vorbeşti cu un anume om? - Da.
- James Taylor? - Da.
- Ai mai vorbit deja cu el. - Da, aşa e.
Taylor să vină la mine în birou, te rog! Imediat!
Iată-te!
Ordonaţi?
- Dle Foyle. - Dle Taylor.
Dl. Foyle mai are câteva întrebări pentru tine.
Doar una.
Nu mai altceva să vă declar.
Păi... înainte să-ţi fie rău, ce ai băut?
- Ceva britanic. - Mai exact?
Tărie. Nu ştiu exact ce a fost.
De unde ai avut-o?
- Răspunde-i, Taylor. - Domnule...
Doar, fă-o!
O'Connor mi-a dat-o, dar nu a fost nimic în neregulă cu ea. Doar am băut prea mult.
El de unde o avea?
De la Susan Davies?
Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Un bărbat e mort şi e posibil ca tu să-l fi ucis.
Şi Susan Davies a fost ucisă. Şi erai acolo.
Nu am fost eu!
Vă jur, nu am nicio legătură cu asta.
- Unde este? - Unde este, ce?
- Distilatorul! - Dle...
Pe aici, dle.
Pune-i cătuşele!
Vreţi să ne lăsaţi un minut? Nu tu, Carter.
Stai jos!
Dle sergent...
Scoate-l de aici!
Am vrut să ies din asta. Am vrut să las baltă totul.
Nu a fost ideea mea. A fost a ei.
A învăţat procesul de fabricaţie când a lucrat la Benson.
Ea m-a implicat în asta. Mi-a spus că va fi amuzant.
Nu am vrut să fac nimănui niciun rău.
Alcoolul industrial pur, oricum l-ai deghiza
poate să cauzeze asfixie, nebunie, orbire, moarte.
Nu!
Will Grayson a murit din cauza ta.
Nu a fost vina mea.
Nu a vrut ca tatăl său să afle ce face,
aşa că s-a închis în cameră şi a băut o sticlă întreagă.
Camera s-a aprins, pentru că el orbise. Orbit din cauza băuturii.
Asta a reuşit să-i facă "apa ta de ploaie".
I-a strigat tatălui său care era afară "Nu pot să văd."
- Nu focul a fost, nici fumul, ci tu! - Nu!
Era o cheie chiar lângă pat. Însă el nu a putut să o vadă ca să iasă.
- Tu l-ai omorât, dle Carter! - Nu, v-am mai spus.
Nu a fost ideea mea, ci a fetei.
Tebuia să o opresc. Trebuia să o distrug.
Însă ea m-a ameninţat.
A spus că o să vă spună dvs. că eu am pus-o să facă asta, dar nu a fost aşa, ea a fost.
Vroia bani. Avea astfel de planuri: America!
- De unde aveţi astea? - Ce?
Chestiile de pe gât.
Păi...
am curăţat nişte mărăcini în grădină.
Ce vă trece prin minte?
Nu m-am atins de ea. Vă jur!
Nici măcar nu m-am apropiat de ea.
Scuzaţi-mă, vreau să vorbesc cu dl. Foyle.
Mă tem că nu e disponibil în acest moment, dle.
Păi, îi puteţi spune că David Barrett e aici şi vrea să-i vorbească?
Şi îi puteţi spune...
Că eu am făcut-o. Eu am ucis-o pe Susan Davies.
Şi îi mai puteţi spune, că sunt aici ca să recunosc fapta.
V-am minţit ultima dată când am vorbit.
Am venit la bal, cum v-am spus.
Însă nu am plecat. Am intrat înăuntru.
Şi am venit ca să o găsesc. Pentru ce a făcut.
Nu mie... băiatului meu.
Nu am avut copii. Ben era ca şi fiul meu.
Şi când mă gândesc că el stătea acolo în frig, luptând pentru Rege şi ţară,
în timp ce ea...
se vedea cu altcineva...
cu un yankeu.
V-am spus că ar putea fi vreunul dintre ei.
Şi am avut dreptate, nu-i aşa?
L-am văzut cu ea. Ieşind din hambar.
Ar fi trebuit să-i spun lui Ben. Bineînţeles, ar fi trebuit, dar...
nu m-a lăsat inima să o fac.
El dormea, aşa cum v-am spus, şi...
atunci am decis ce am de făcut.
- Să o omorâţi pe ea? - Nu, nu! Nu să o omor pe ea.
Doar să o văd şi să discut cu ea.
Oh, nu ştiu ce a fost în capul meu.
Am intrat pe uşa din spate şi apoi am alergat după ea pe hol.
Nu am vorbit prea mult. Ea nu a vrut să mă vadă.
Şi atunci... mi-am pierdut răbdarea.
Asta e tot. Nu mai am altceva ce să vă spun.
Ştiţi că...
puteţi fi spânzurat pentru asta?
Îmi pare rău pentru Stan şi Mary, adică, ei habar n-au avut că ea a făcut asta.
Ei doar au făcut tot ce au putut pentru ea.
Doar mi-am dorit ca ei să nu afle asta.
Ştiţi numele americanului pe care l-aţi văzut cu Susan?
- Taylor. - Mulţumesc!
Simţeai ceva pentru fata asta? - Nu, dle.
Dle, eu nu...
Doar mă simţeam singur. Acasă am o prietenă la care ţin foarte mult.
Şi Susan... La început părea atât de prietenoasă.
Un lucru duce la altul. Ea a vrut să se mărite cu mine.
Asta nu trebuia să se întâmple. Părinţii m-ar fi omorât.
Oricum, v-am spus că nu am iubit-o. Ştiu cum sună asta.
Păi, ar trebui să ne spui totul, începând cu noaptea în care a fost ucisă.
Cel care a făcut asta e încă liber, aşa că, nu ne-ai ajutat cu nimic.
Îmi pare rău, dle.
Eram... eram speriat, ruşinat.
- Dl. Barrett? - Cine sunteţi?
De la poliţie. Aşteptam să luaţi legătura cu noi.
- Da. - Putem discuta?
Desigur.
Nu-mi pasă ce a spus. El nu a ucis pe nimeni.
Nu ar fi putut să-i facă rău lui Susan. O ştia de copil.
Mama şi tatăl ei îi sunt prieteni. Vă spun, nu a făcut-o el.
- Şi atunci, de ce ne-a spus că el a făcut-o? - Nu ştiu.
Dvs să-mi spuneţi.
Doar ce v-aţi întors din Islanda, nu-i aşa?
- Da. - Convoaiele, sunt în regulă?
Nu pot să vorbesc despre asta.
Vreţi să ne vorbiţi despre Susan?
- Ce? - Susan.
Ne-am cunoscut în şcoală.
Deci eraţi împreună. Să înţeleg că eraţi logodiţi?
Eram.
Aveţi cunoştinţă de faptul că...
avea o relaţie cu unul dintre americani?
Da. Mi-a spus unchiul meu.
Chiar? El spune că nu a făcut-o.
Unchiul David nu ştie ce spune.
Aflând asta după ce aţi fost împreună atâta timp, trebuie că a fost un şoc.
Nu a fost un şoc.
Dintotdeauna a fost aşa, dacă vreţi să ştiţi adevărul, dle Foyle.
Visa. Niciodată nu se mulţumea cu ce avea.
Chiar şi în şcoală, dorea să călătorească, să vadă lumea.
M-am întrebat adesea, dacă ea se va putea aşeza vreodată la casa ei.
Şi dacă ar fi făcut-o, eram eu alesul?
Aşadar... ce ai făcut?
- Am mers la bar. - La care?
La "The Royal Oak", din Hastings.
Unchiul tău ne-a spus că te-ai culcat.
Păi, a minţit din nou.
Se gândeşte că eu am ucis-o. Nu înţelegeţi?
Mă protejează pe mine, pentru că crede că eu am făcut-o.
Ei bine, eu nu i-am făcut nimic.
Deci, voi doi vă pierdeţi timpul aici. Mai bine plecaţi.
Dle Barrett...
puteţi pleca.
Ce?
Puteţi pleca. Am vorbit cu nepotul dvs.
Ce tot spuneţi?
Spun că sunteţi liber... liber să plecaţi.
Dând o declaraţie falsă aţi irosit timpul poliţiei
şi aţi obstrucţionat cursul justiţiei,
dar înţeleg de ce aţi făcut-o şi sunteţi liber să plecaţi.
- Dar Ben? - Ce-i cu el?
- El a..? - Nu.
M-am gândit că el a omorât-o pe Susan şi eu...
M-am gândit că e vina mea.
- Dar dvs. i-aţi spus despre ea. - I-am spus mai multe.
Am vrut ca el să fie furios.
Nu ştiu cum am făcut asta, dle Foyle, însă am vrut ca el...
Chiar nu ştiu cum am putut face asta.
Şi mai e ceva, Ben.
El ţi-a luat-o. El s-a distrat cu ea.
Şi acum... ea nu mai vrea să ştie de tine.
I-am spus despre ea şi Taylor.
Şi, Dumnezeu să mă ierte, nu am omis niciun detaliu.
Am vrut să-l fac să se înfurie.
El e unul dintre yankei.
Au venit aici şi nu le pasă de băieţii noştri, care luptă pe front.
Ei câştigă de două ori mai mult decât tine.
Ei au mâncare, ei au totul.
Şi asta nu le ajunge.
James Taylor. Aşa îl cheamă.
Şi tu ar trebui să ştii asta.
Deci, aţi încercat să-l faceţi să meargă la bal şi să se confrunte cu Taylor?
Da. Şi de asta m-am gândit că s-a dus acolo.
Nimic din toate asta nu s-au întâmplat, nu-i aşa?
Nu!
Susan...
Susan!
Susan?
M-am gândit că Ben a făcut asta.
M-am gândit că el a omorât-o!
A fost vina mea.
Şi, dvs i-aţi luat plăcuţele de identificare?
De unde ştiţi asta?
Păi, cu siguranţă a făcut-o cineva, şi acesta nu a fost ea.
Şnurul nu era rupt, aşa că i-au fost scoase peste cap plăcuţele lui Taylor
şi nu cred că ea putea face aşa ceva în timp ce era ştrangulată.
Am vrut să plec, dar am auzit nişte oameni strigându-l pe nume.
- Taylor, haide! - Ce face el aici înăuntru?
Soldat de prima clasă Taylor, unde eşti?
Prima clasă, ce?!
Taylor?
De fapt, nici nu m-am gândit ce fac, doar am simţit că e corect ce fac.
Am vrut ca vina să cadă pe el şi să-l protejez pe Ben.
Ştiu că nu a fost corect. A fost un lucru rău.
Dar să fiu sincer cu dvs, eu...
nu ştiu cum am putut.
Cine a omorât-o, dle Foyle? Ştiţi?
- Dle Carter... - Da?
Vă arestez pentru uciderea lui Susan Davies.
- Nu trebuie să spuneţi nimic... - Nu. Nu-mi puteţi pune asta în cârcă.
- Nu am nicio legătură cu asta. - Luaţi loc!
- Greşiţi! - Aţi fost auzit!
- Cine, cine a fost auzit? - Dvs şi Susan Davies.
- De cine? - De unul dintre americani.
A fost într-o cameră de pe holul unde aţi ucis-o.
- Nu vreau să te văd acum. - Nu. Nu, eu...
- Nu ar trebui să fii aici. - Te rog!
Te rog, lasă-mă în pace.
Nu mă mai urmări. O să lucrez în continuare, înţelegi?
Şi ce dovezi sunt astea? De aici rezultă că am vrut să o omor?
Nu, doar că el nu a auzit chiar tot, nu-i aşa?
Doar "lucrează în continuare" nu înseamnă nimic,
însă "lucrează în continuare" treaba ilegală, înseamnă foarte mult.
Acesta fiind şi motivul pentru care aţi omorât-o.
- I-a fost găsit sânge sub unghii. - Şi ce legătură am eu cu asta?
- Astea de pe gât. - Uite eu nu...
- V-am spus de unde am astea. - E sângele tău.
A trebuit să o fac.
A trebuit să o opresc.
Dar ea nu a vrut să mă asculte. Nu am putut să o fac să mă asculte.
Şi un om a murit.
- Nu vreau să te văd acum. - Nu. Nu, eu...
- Nu ar trebui să fii aici. - Te rog!
- Te rog, lasă-mă în pace! - Ascultă!
O să continui să lucrez, nu vrei să înţelegi??
- Ce faci? Lasă-mă! - Nu!
Ia-ţi mâinile de pe mine!
Nu am vrut să-i fac rău.
- Sam! - Domnule?
Ascultă, ar trebui să-mi cer scuze.
Te-am judecat greşit pe tine şi viaţa ta personală fără absolut niciun drept
şi drept urmare... poate că am vorbit ce nu trebuie.
E destul de în regulă, dle. Ar fi trebuit să vă spun mai devreme.
Ei bine... îmi pare rău pentru Andrew.
E război, nu-i aşa?
Aşa presupun.
Vreţi să vă duc acasă?
Nu. Merg pe jos. Eşti liberă în seara asta.
Mulţumesc!
Şi... distracţie plăcută!
Mulţumesc!
Noapte bună!
Christopher!
Doar ce am dat în urma ta, la secţia de poliţie.
- Aşadar, l-ai prins pe criminal, nu-i aşa? - Da.
- Şi nu a fost americanul cel rău? - Nu a fost.
Bănuiesc că Lordului Bla-Bla, o să-i pară rău de asta.
Uite...
aş putea foarte bine să cobor.
Vreau să-mi cer scuze, bine? Treaba asta cu fata.
Sunt nou aici.
Ştiu că voi britanicii vă omorâţi mereu unii pe alţii,
dar nu m-am aşteptat să fiu prins chiar eu într-o asemenea treabă.
Şi... poate că m-am purtat ca un idiot (jerk).
Păi, ai făcut ce e corect.
- Putem lăsa toate astea deoparte? - Bineînţeles.
Bine. În interesul dezvoltării relaţiilor de prietenie americano-britanice,
se întâmplă să am un sfert de sticlă de Jack Daniels în portbagaj.
Presupun că vrei să mergi cu mine la bază şi să mă ajuţi să o beau, nu-i aşa?
- Ca să contribui la efortul de război? - Exact!
- Nu văd de ce nu. - Urcă!
Apropo, ce e un "jerk"?
- Dă-mi voie să-ţi explic. - Are vreo legătură cu carnea uscată?
Nu are nicio legătură cu carnea uscată!
- La asta îi spune "jerky". - Asta e "jerky"?
Bine, uite, "jerk" e unul care...
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N.~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~