AUGUST 1942
Simon?
- 'Neaţa, Mark. - Ce mai faci?
Chiar îmi lipsea vraciul. Nicio schimbare, mă tem.
- Dar o să fii bine? - În afară de faptul că sunt orb?
- Nu ar fi trebuit să o faci. - E doar temporar, Mark. O să fiu bine.
Care-i treaba cu noul test?
Acum îl facem.
- Halliday e la comandă? - Da.
E un nenorocit care habar n-are ce face.
- Vrei să fii tu atent? - Tu vorbeşti?
Doar... stai cu ochii pe el.
- Direcţia vântului? - Sud - sud - est.
- E perfect. Să-i dăm drumul. - Dle căpitan, cred că astea chiar nu sunt...
Am ordinele mele, Wilcox. Deci şi tu!
A ridicat steagul roşu!
Vrei să faci tu onorurile?
Gata!
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N. ~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~
RĂZBOIUL LUI FOYLE
Sezonul 4, Episodul 2 Duşmănie
- Deci, cum e noul loc? - Mai bun decât cel vechi.
Stăm în locuinţa acestui Duce.
Nu am văzut în viaţa mea un loc atât de mare. Sau de jilav.
A plouat mult în ultima lună.
Da? Arată de parcă plouă încontinuu de 1000 de ani.
Trebuie să-ţi spun, nu pot să aştept să mă întorc în California.
- Ce vrei să spui? - Războiul nu poate dura la nesfârşit.
Adică, mai ales că suntem aici.
Ştii, totul se întâmplă acum în Franţa.
Lucrurile nu arată prea bine pentru Rommel în Africa.
Pare că lucrurile ar putea lua sfârşit în Dieppe.
Îţi spun eu, nu mai poate dura prea mult.
Şi apoi, presupun că o să te întorci acasă?
Poţi să pariezi! Dumnezeule, voi fi pe prima navă care pleacă de aici.
Cu siguranţă, tu o să mergi cu mine.
Eu?
Ei, haide, Sam. Ştii ce simt pentru tine.
Mă ştii de puţin timp.
Ei bine... e cea mai frumoasă perioadă din viaţa mea.
Ei, haide! A fost frig, jumed şi mizerabil.
Da. Frig, umed şi mizerabil...
însă, mai mult decât atât, le sunt recunoscător friţilor,
pentru că de nu ar fi fost ei, nu te-aş fi cunoscut niciodată.
- Joe! - Vorbesc serios!
Vreau să te căsătoreşti cu mine.
Vreau să vii acasă cu mine. Vreau să-mi cunoşti familia.
Trebuie să o cunoşti pe mama. O să te adore.
Vreau să avem copii şi să nu ne despărţim niciodată.
- Asta e o cerere în căsătorie? - Păi... aşa cred.
- Vrei să o fac cum se cuvine? - Nu!
Acum e prea târziu pentru un refuz.
Sam, vrei să te căsătoreşti cu mine?
Stai, stai, stai! Nu am un inel.
Gata.
Scoica asta trebuie că e bună, da?
Eşti cea mai frumoasă fată pe care am întâlnit-o,
şi vreau să mă căsătoresc cu tine.
Ce spui?
- Ridică-te, Joe. - Nu!
Nu, până nu îmi răspunzi.
Este da, sau nu?
- 'Neaţa, dle! - 'Neata!
Ce...?
Ordine de la comisarul adjunct, dle.
Uitaţi de hoţi, tâlhari şi toţi ceilalţi!
Tot ce contează e economia de combustibil. Becurile electrice.
- Înţeleg! - Nu pentru mult timp.
Adică, să reducem la jumătate numărul de becuri.
- Până acum, am avut 40. - Nu putem doar să... nu le aprindem?
- Avem nevoie de becuri, dle. - Bine, bine. Ai încercat la mine în birou?
Nu mi-am permis să intru în lipsa dvs, dle, dar dacă vreţi să vă ajut...
- O să mă uit eu. - Mă tem că asta nu e tot, dle.
Începând de acum, la popotă se va servi masa doar de trei ori pe săptămână.
Aşa că o să ne descurcăm cu sandvişurile găsite prin apropiere.
Minunat!
Dle Milner. Vă aşteaptă o tânără doamnă.
- Paul! - Edith. Edith Ashford!
- Da. - Încă eşti dra Ashford?
Da. Nu m-am căsătorit.
Dumnezeule! Nu te-am mai văzut... de când... de opt ani?
Aproape 10, cred. Am auzit că ai fost înrolat.
Da, am fost.
Şi apoi ai venit aici. Dintotdeauna ţi-ai dorit să fii detectiv.
Aşa e.
Nu... am ştiut dacă să vin, sau nu.
Adevărul e... că nu am avut la cine să mă duc.
- Ai probleme? - Nu! Nu eu, fratele meu.
Martin.
Nu am ştiut că o să-ţi aduci aminte de el.
Bineînţeles că da. Era cel mai scund băiat din şcoală.
Cât avea? Şase, şapte? A început când eu am plecat.
Erai foarte drăguţ cu el.
Ăsta e şi motivul pentru care m-am gândit la tine.
De ce? Ce a păţit?
Tocmai a fost arestat. A fost acuzat de omor.
Fratele meu nu ar fi făcut nimănui niciun rău.
Adică, ăsta e unul dintre motivele pentru care a refuzat să lupte.
E un "Quaker". Refuz de luptă pe motiv de conştiinţă.
Asta nu l-a împiedicat să-şi facă treaba.
E pompier şi conduce şi ambulanţa.
Acum ajută la Ferma Foxhall.
Nu sunt pe deplin familiarizat cu circumstanţele
dar pentru ce erou de război, e acuzat de crimă fratele tău?
Tom Jenkins.
Marina Regalină. În serviciu pe nava "Navarino".
O parte din convoi a fost scufundat luna trecută.
Martin nu l-a ucis.
Să înţeleg că a fost arestat la foarte scurt timp după aceea?
- A fost arestat pe nedrept. - Ai vorbit cu el?
Asta e problema. El nu vrea să vorbească cu mine sau cu altcineva.
Ceea ce ar putea să sugereze că nu e chiar atât de nevinovat pe cât crezi?
Ştiu că nu Martin a făcut-o. E cu trei ani mai tânăr ca mine.
Am avut grijă de el toată viaţa. nu e nimic ce nu aş face pentru el.
Îl cunosc. Şi ştiu că nu ar face asta.
Vă implor să mă ajutaţi. Vreţi să vorbiţi cu el?
Păi, dacă nu vorbeşte cu nimeni, de ce crezi că ar vorbi cu noi?
Păi, îl cunoaşte pe Paul. Adică, pe dl. Milner.
Eram apropiaţi odată. Noi doi.
Şi el ştie...
Asta ar putea să nu fie atât de uşor, precum pare.
Martin a fost arestat puţin mai jos pe coastă, la Hythe.
- Nu e în jurisdicţia noastră. - Dar dvs. cunoaşteţi oameni.
Există acolo un poliţist pe nume Fielding.
D.s.s. Fielding. Puteţi vorbi cu el?
Vă rog!.
Nu am la cine altcineva să apelez.
Vă rog, spuneţi-mă că măcar veţi încerca!
Atunci, eu plec!
Unde te duci?
M-a sunat Brian Jones.
E ceva în neregulă cu bovinele sale, aşa că o să plec la Foxhall.
- Poţi să vii, dacă-ţi face plăcere. - Nu.
- Aşadar, ce o să faci? - Nu ştiu, tată.
O să-ţi pierzi timpul pe aici toată ziua?
Nu ştiu, tată. Poate că o să ies la plimbare.
Nu-ţi face griji pentru mine.
Atunci, la revedere!
- 'Neaţa, Brian. - Deci, ai reuşit să vii.
Am spus ora 10, nu-i aşa?
- Unde sunt? - Pe aici.
Haide, dragă! Haide, fată!
Deci, ce este?
- Nu sunt sigur. - Nu e foarte bine.
- Aş spune că e un fel de gripă. - Nu e gripă.
- Nu ştim asta. - Nu ştim prea multe, Ted.
Şi spui că toate au fost afectate în acelaşi timp?
În ultimele 24 de ore.
E neobişnuit ca toată cireada să fie afectată odată.
O cireadă? Sunt doar şase.
Dă-mi voie să mă uit la probe şi o să îţi dau un răspuns.
Bine.
Mai ai şi alte animale aici? Nu a trecut nimeni pe aici în acest timp?
Oaspeţi?
- E foarte bolnavă. - Pot să văd şi eu asta.
Eşti neobişnuit de tăcută.
Da, dle.
Asta înseamnă că te gândeşti la ceva?
Da.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, mulţumesc!
Trebuie doar să mă gândesc la ceva şi mi-e destul de greu.
Mă simt ca la o răscruce de drumuri şi mă tem să nu fac alegerea greşită.
Noi tocmai am făcut-o.
Trebuia să o iei pe acolo. Hythee era la stânga.
Oh, scuze!
Cineva să aducă o targă, pentru numele lui Dumnezeu!
- De ce nu e aici? - Am înţeles, dle.
Foyle! Ce faci aici?
Mi s-a spus de la secţie că te găsesc aici.
Cu cine ai vorbit? Cu Henderson?
Şi el ţi-a sugerat să intri în mijlocul unei investigaţii de omor,
fără să-ţi pese prea mult?
- Când aţi găsit-o? - Acum 10 minute.
Atunci, el nu avea de unde să ştie că m-a trimis la locul unei crime, nu-i aşa?
- O cunoşti? - Cine e?
Numele ei e Joan Chaplin.
Prostituată. Lucrează pe docuri în Dover.
Sau, obişnuia să o facă.
Ce irosire nenorocită a unei vieţi.
Bine. Luaţi-o de aici!
Unde naiba aţi fost?
Păi, dacă nu ea te interesează, cu ce altceva te pot ajuta?
Martin Ashford?
Oh, un alt caz de crimă. Un localnic. Trăieşte în felul lui.
Crimele s-au cuibărit aici. De ce îl cauţi?
Nu ştiu. E o relaţie personală. Sergentul meu o cunoaşte pe sora lui.
- Cum te numeşti? - Milner, dle.
Înţeleg, Milner. Deci tu o cunoşti pe sora lui.
- Sunteţi apropiaţi? - Am copilărit împreună.
Ea a venit la mine, pentru că crede că Martin e nevinovat.
- Vreţi să reinvestigaţi cazul? - Nu i-aş spune chiar aşa.
Nu aveţi nimic mai bun de făcut decât să munciţi pentru a doua oară?
Departe de noi gândul ăsta. Doar vroiam părerea ta.
Intervenţia lui Milner poate fi utilă, chiar şi numai pentru a-i linişti sora,
însă, dacă nu vrei ca noi să ne implicăm, te înţelegem.
Se cam lasă frigul. Vântul mă strânge de piept.
Vă deranjează, dacă discutăm înăuntru?
Doar noi doi.
Ce naiba crezi că faci?
Nu te-am mai văzut de doi ani şi tu apari aici şi mă înfrunţi în faţa oamenilor mei.
Nu am dorit ceva de genul ăsta.
Uite, am discutat cu Edith Ashford nu doar o dată, ci de mai multe ori.
Mi-a servit aceiaşi poveste cu fratele ei nevinovat.
Ei bine, nu am încredere în ea.
Nu am crezut-o şi sincer, mă mir că tu ai făcut asta.
Dă-mi voie să-ţi prezint faptele.
Thomas Jenkins şi Martin Ashford au avut o confruntare violentă în public
şi atunci au aranjat să se întâlnească seara pe plajă,
ca să-şi lămurească neînţelegerea.
Acolo Jenkins a fost ucis.
Noi ştim că Ashford a fost acolo.
El susţine că corpul lui a venit peste el
şi că Jenkins s-a înfipt într-un fel de cuţit.
Ne-a luat un timp să-l găsim, iar medicul legist lucrează la clarificarea problemei.
Dar, îţi spun eu unde l-am găsit.
Era îngropat în lână, la mai puţin de 200 de metri de locuinţa lui Martin Ashford.
Pare destul de simplu.
Nu s-a găsit nimic. Amprentele fuseseră şterse.
Dar noi am găsit pete de sânge pe hainele lui Ashford,
care se potriveşte cu cel al bărbatului decedat.
El nu a recunoscut.
Nici măcar nu respinge acuzaţia, ceea ce e cam acelaşi lucru.
Aşadar, asta avem. Destul de simplu, sunt de acord.
Acum, vrei să-mi spui, ce ţi-a dat dreptul să conduci până aici şi să mă conteşti?
- Nu asta a fost intenţia mea. - Nu?
Nu. Ţi-am spun, nu ştiu nimic despre asta, decât ce mi-a spus sora lui.
Am venit să te întreb în calitate de prieten,
te-ar deranja să vorbesc cu el şi să reuşesc să o liniştesc pe ea,
chiar dacă o să-i spun că tu ai dreptate şi că el e vinovatul.
Însă, aşa cum ai spus, el nu a mărturisit şi e posibil ca eu să fiu de ajutor.
- În calitate de prieten? - În calitate de prieten.
Îţi aduci aminte de mine, Martin?
Nu.
Paul Milner. Am fost la şcoală împreună. Acum zece ani.
- Sora ta, Edith a venit să ne vadă. - De ce?
Pentru că vrea ca noi să te ajutăm.
Nu mă puteţi ajuta.
- Martin, l-ai omorât pe Tom Jenkins? - Nu.
Dar erai cu el acolo pe plajă?
- De ce nu vrei să vorbeşti cu noi? - Pentru că nu am nimic de spus.
Sora ta crede că eşti nevinovat. Ea crede în tine.
Cred că ei îi eşti dator, ca să vorbeşti cu noi.
- Ce grad ai, Milner? - Sunt sergent.
Ei bine, sgt. Milner, nu-mi pasă ce crede Edith, şi nu înţeleg de ce te afli aici,
dar, tocmai ţi-am spus... că nu am nimic de declarat.
Posibil ca tu... să protejezi pe cineva?
Neînţelegerea asta cu Jenkins? Despre ce a fost vorba?
Despre război.
- Eşti pacifist, nu-i aşa? - Ei nu aşa mă numesc.
Cum te numesc?
În ce mă priveşte, despre orice ar fi fost vorba, nu ai avut un motiv să-l omori.
- Nu l-am omorât. - Ştii cine a făcut-o?
- Lucrezi la o fermă, nu-i aşa? - De ce mă întrebaţi? E totul în raport.
- Sora ta nu crede ce scrie în raport. - Ea nu crede în nimic. Nici în dvs.
Vreau doar să mă lăsaţi în pace.
- Edith! - Paul!
- L-ai văzut? L-ai văzut pe Martin? - Da. Am vorbit cu el mai devreme.
- Şi? - Mă tem că nu a avut prea multe să ne spună.
- Dar noi încă cercetăm. - Cum m-ai găsit aici?
Am văzut unde lucrezi. Scrie în raport.
Şi m-am gândit să vorbesc din nou cu tine, după atâta timp.
Sunt absolut înfometată. Mă poţi scoate la masă.
Ruşii pierd, nu-i aşa?
Nemţii au cucerit Sevastopol şi un alt loc... nu-mi aduc aminte numele.
Ei spun că va urma Stalingradul. Pare că americanii nu mai au ce face.
Sunt sigur că nu toate veştile sunt rele. În Africa, treburile merg bine.
Vreau doar ca războiul să se termine. E atât de îngrozitor.
Avem o mulţime de marinari implicaţi. Din marina comercială.
Sunt arşi. Jumătate sunt înecaţi.
E oribil ce au păţit.
- Când ai devenit asistentă? - Dinainte de război.
Mama a fost asistentă şefă la acelaşi spital.
Da, îmi amintesc.
- Tu te-ai dus direct în poliţie? - Mai mult sau mai puţin.
Îmi amintesc de tine după şcoală.
Te jucai întotdeauna de-a "Bulldog Drummond".
Adulmecai prin preajmă, prin curţile oamenilor.
Familia Lindens de la nr. 27... erai convins că sunt bolşevici.
Chiar aşa făceam?
Martin obişnuia să te ţină departe de mine.
Nu el a făcut-o, Paul. Mă crezi, nu-i aşa?
Dl Foyle crede că ar putea să protejeze pe cineva.
Edie? Poţi să-mi spui? Ar mai putea fi implicat şi altcineva?
Nu.
- Eşti sigură? - Bineînţeles.
- Şi atunci, de ce nu vrea să vorbească? - De asta m-ai invitat?
- Ca să mă iei la întrebări? - Nu. Am vrut doar să te revăd.
Vorbeşte-mi despre California. Habar n-am cum arată.
- Tu cum crezi? - Nu ştiu.
Portocali şi stele de cinema? Toate în maşini uriaşe?
Sigur.
Chiar şi Lassie are propria limuzină.
- Vorbeşte-mi despre strada une locuieşti. - Nu. Nu vreau să vorbesc despre ea.
- Nu am mai fost acasă de nouă luni. - De ce atât de mult?
Ne-au instruit la Fort Benning, Virginia, şi imediat ne-au trimis aici.
- Ai vorbit cu părinţii tăi? - Avem voie doar şase minute pe săptămână.
Războiul e un iad, nu-i aşa? Hei, hai să luăm un suc!
Dacă ai ceva noroc. Noi nu am mai văzut îngheţată din 1940.
Şi niciun dintre baruri nu e deschis, aşa că nici bere să nu ceri.
Iubesc ţara asta, ştii? Totul e atât de...
- Cum? - Imposibil.
- Deci, te-ai mai gândit la ce ţi-am cerut? - Bineînţeles!
- Nu m-am gândit la nimic altceva. - Şi?
Ştii, ţin la tine, Joe.
Dar abia dacă te cunosc.
Mama s-ar supăra foarte tare dacă pur şi simplu aş pleca, fără să i te prezint.
Ei bine, am putea face rost de cai şi o trăsură,
să dăm o petrecere şi să invităm toţi vecinii.
Cred că ai citit prea mult Jane Austen.
Da, ei bine...
aş fi onorat peste măsură, dră Stewart, dacă ai vrea să fii viitoarea dnă Farnetti.
Oh, opreşte-te!
Ăsta e un da, sau un nu?
Nu ştiu.
Mă tem, că va trebui să-mi laşi mai mult timp.
- Ai tot timpul de care ai nevoie. - Bine.
Da?
Domnule!
- S-a gândit şi la tine? - Da, dle. Şi suntem doi.
- Ce o face el cu ele? - Habar n-am, dle.
- Ai citit ăsta? - Da, dle. Noaptea trecută.
Şi?
Trebuie să recunosc că d.s.s. Fielding are dreptate.
Totul pare pecetluit.
Thomas Stephen Jenkins de 26 de ani. A fost pescar înainte de război.
S-a înrolat la marină şi a fost un ofiţer mărunt în convoi, pe "Navarino",
când nava lui a fost scufundată lângă peninsula Kola.
A fost decorat.
A reuşit să deschidă o uşă în flăcări forţând balamalele, salvând 12 oameni.
Ei ar fi murit, dacă nu era el.
După asta, a sărit peste bord şi a stat şase ore în apa îngheţată.
A fost singurul supravieţuitor, pentru că a reuşit să se urce pe un rest al epavei.
Dacă mă întrebaţi pe mine, merita o medalie şi numai pentru asta.
E căsătorit. Soţia lui e Elsie Jenkins, de 23 de ani.
Au un băieţel, de 18 luni.
Dar Martin Ashford?
Singur. Neîncorporabil, din ce ştim.
Înainte de război, a lucrat cu Jenkins.
Cei doi s-au certat în seara în care Jenkins s-a întors de la palat.
Nu ni te alături?
Ca să fiu cinstit, Jenkins era beat.
Vezi asta, Martin? Mi-a fost dată de Rege.
- Acum, vrei să-mi faci cinste cu o băutură? - Ai băut destul!
Ţi-e ruşine să bei cu mine?
Înţeleg asta.
Adică, ce ai făcut tu pentru efortul de război?
Laş nenorocit! - Lasă-l în pace, Tom!
Să-l las în pace? De ce aş face asta??
Ştii... în atâţia ani de când te cunosc, niciodată nu te-am crezut laş.
Eşti beat!
Dimineaţă eu voi fi treaz. Dar tu vei fi tot un laş nenorocit!
Nu ştii nimic despre mine.
Jumătate dintre prietenii mei sunt morţi. S-au înecat! Au ars!
Tu, te-ai ascuns departe de război la Foxhall Farm,
ca şi cum nu ar însemna nimic pentru tine.
Dacă toţi ar fi ca tine, acum friţii ar fi aici.
Tom!
Vino, Martin! Să mergem acasă!
Poate că tu ai o medalie, dar eu ştiu pentru ce ai primit-o.
- Să te ia naiba! - Vrei să ieşim afară?
Oricând şi oriunde vrei tu! Nu mi-e frică de tine!
Bine, atunci. La miezul nopţii.
Lângă barca de pe plajă. Doar noi doi!
Nu te prosti. Nu aveţi niciun motiv să vă bateţi.
Sora ta mai mare îţi ia apărarea? Asta da vitejie!
- O să mă întâlnesc cu tine. - Nu!
- L-ai auzit cum mi-a spus. - Şi ce contează?
- Nu sunt laş. - Las-o baltă, Tom!
Hai să mai bem ceva!
Aştept un răspuns.
Vrei pe cineva care să te doboare? O fac eu!
M-am săturat de tine, Jenkins. Cu toţi ne-am săturat.
"M-am săturat de tine, Jenkins. Cu toţi ne-am săturat."
Jumătate de duzină de oameni l-au auzit spunând asta.
Nu e chiar proba care să-l încrimineze, nu-i aşa?
Nu e. Sunt de acord.
Jenkins îl făcea în mod obişnuit laş, sau asta s-a stârnit din nimic?
Ei bine, dle, amândoi erau foarte beţi.
- Aşadar, s-au întâlnit? - Da.
"Martin Ashford a părăsit Foxhall Farm imediat după orele 23.00.
Avea ceva asupra lui. Putea fi un cuţit."
A fost văzut plecând de către fermier, un om pe nume Brian Jones.
El este socrul lui Thomas Jenkins. Elsie Jenkins e fiica lui.
Ştim că Thomas Jenkins a ajuns pe plajă pe la orele 23.15.
A fost văzut de un gardian, aflat în drum spre casă.
Referitor la ce s-a întâmplat în continuare...
Măi, măi, măi... deci, te-ai întors!
Asta chiar e o surpriză.
Conform medicului legist, cuţitul, sau ce a fost,
a intrat printre a treia şi a patra coastă, direct în inimă.
- Foarte precis. - Poate fi cineva cu cunoştinţe medicale.
Şi, din nou probele împotriva lui Ashford sunt slăbuţe, şi...?
A fost văzut fugind de pe plajă.
Sângele lui Jenkins a fost găsit pe hainele sale.
Şi arma crimei a fost găsită în lână, la Ferma Foxhall.
Corect.
Lucrurile nu arată prea bine, nu-i aşa, dle?
Nu.
- Sigur vrei să-i dai înainte cu asta? - Da.
Scuze de deranj, dlor! M-am gândit că aţi vrea să vedeţi asta.
Când m-au transferat de la Londra, nu mă aşteptam la aşa ceva.
Parcă suntem în vestul sălbatic. Animale furate.
Şase animale i-au fost furate, în timp ce fermierul se afla în Hastings.
- Vreţi să trimit pe cineva acolo? - Păi, nu. Ne ocupăm noi. Mulţumesc!
Cum spuneţi dvs, dle.
- Astea sunt pentru mine? - Cu siguranţă.
Oh, bravo, dle!
Ce o face cu ele?
Ferma Foxhall.
Unde e Sam?
Plecaţi!
Jos! Haide! Huş!
- Vă pierdeţi timpul. - Pardon?
Ieri am fost în Hastings. Nu am stat acolo mai mult de câteva ore.
şi aici s-a întâmplat ceva ce trebuie să ştiţi.
Când am plecat, era o maşină parcată, cu doi oameni înăuntru.
Acum am sentimentul, că aşteptau să plec.
Dle Jones, îmi cer scuze, dar nu mă aflu aici pentru asta.
Am crezut că sunteţi de la poliţie.
Da, însă e vorba de moartea dlui Jenkins.
- Cum, vă aflaţi aici pentru Ashford? - Aşa e. Lucrează aici?
Ajută prin curte. Are o cameră aici. Ce altceva mai vreţi să ştiţi?
Era liniştit, era un muncitor foarte bun.
Chiar se respecta.
L-aţi văzut plecând cu un cuţit la vedere, în noaptea aceea?
Ducea ceva lung şi îngust. Nu ştiu ce era. Era întuneric.
Bine.
Dar Thomas Jenkins? E ginerele dvs, nu-i aşa?
- Da. - Vă înţelegeaţi cu el?
Uite, eu am şase animale furate ziua în amiaza mare,
Jenkins e mort, Ashford e în închisoare, ce mai vreţi de la mine?
- Vă înţelegeaţi cu el? - Bineînţeles, era căsătorit cu fiica mea.
Nu vă supăraţi că o spun, dar nu păreţi prea afectat... de moartea ginerelui dvs.
Nu ştiţi ce simt, dle Foyle şi nu am de gând să vă spun.
Jenkins a murit acolo pe plajă, pentru că cineva i-a purtat pică, presupun.
Ce vreau să ştiu acum este, ce aveţi de gând să faceţi în legătură cu vacile mele?
- Cine eşti? Ce doreşti? - Numele meu e Leonard Cartwright.
Cartwright, da. Mi-a spus sergentul.
Am fost alături de Tom Jenkins pe Navarino.
Păi, foarte frumos din partea ta, dle Cartwright,
dar mi-ai adus cumva şi vreo informaţie?
Sunteţi ofiţerul responsabil cu investigaţiile?
Da.
Sunteţi cel care l-a arestat pe Martin Ashford?
- Da. - Ei bine, aţi făcut o greşeală.
Chiar aşa?
Vă rog, dle Fielding, ascultaţi-mă până la capăt.
Îi datorez viaţa lui Tom Jenkins. Ştiţi că a fost decorat pentru acte de vitejie?
Sunt unul dintre cei pe care i-a salvat.
Continuă!
Pluteam pe apă după ce am sărit, iar el m-a ajutat să urc pe plută.
Dacă nu ar fi făcut-o, aş fi murit îngheţat.
Îmi închipui că ai un mare interes ca criminalul să fie adus în faţa justiţiei.
Exact asta vreau, bineînţeles, însă chestia e că îl cunosc pe Martin Ashford.
Adică, Hythe e un loc mic.
Toţi se cunosc între ei şi eu ştiu că el nu putea să comită această crimă.
- Unde ai fost la miezul nopţii, pe 5 august? - Nu!
Păi, erai pe plajă?
- Ai văzut cine a comis-o? - Nu!
Eu şi Ashford suntem "Quakers".
Mergeam la aceiaşi casă de întruniri.
- Tu lupţi? - Da.
La începutul războiului am pus religia pe primul plan...
însă, cu ce se întâmplă în lume, lucrul ăsta nu a mai fost relevant.
- Dar el nu a făcut ca tine. - El e un pacifist.
Sigur, puteţi să vedeţi ce înseamnă asta.
El nu poate să ucidă.
- Vă mulţumesc că aţi venit, dle Cartwright. - Nu m-aţi ascultat!
- Nu contează ce tocmai v-am spus. - Te-am ascultat.
Mi-ai irosit timpul.
Îţi place?
Şase vaci au dispărut. Pur şi simplu, s-au evaporat.
Nimănui nu-i pasă! Cred că e o ruşine!
E război. Ele nu sunt doar nişte bovine, ci o resursă importantă.
Înţeleg. Locul ăsta cred că atrage multe persoane.
- Despre ce vorbiţi? - Ştiţi cine e acolo?
- Cine? - E maşina despre care vorbeaţi?
Ar putea fi.
Mulţumesc!
- Îi poţi vedea numărul? - BKR...721, dle.
Bravo!
- Oh, putea fi 712, nu sunt sigură. - Îmi e de folos.
Le verificăm pe amândouă. Eşti bine? Ce ai păţit?
E doar o zgârietură, domnule. E o nimica toată.
- Mulţumesc că m-aţi primit. - Uşa îmi e deschisă pentru tine, Wilcox.
- Ce mai face Higgins? - Nicio schimbare, mă tem.
Deci, cu ce te pot ajuta?
Căpitane Halliday, treaba asta de la ferma Foxhall.
Oh, da!
Am văzut rezultatele testului. Patru animale au fost infectate.
- Patru din şase, dle. - E un fapt nefericit.
- E un pic mai mult de atât. - Deci, ce faceţi cu ele??
- Le ardem. - Bine.
- Dar ferma poate fi încă infectată. - Dar nu avea decât şase bovine.
Are pui, câini şi Dumnezeu mai ştie ce.
Dar nu asta e problema. Acolo sunt şi oameni. Cred că trebuie să avertizăm.
Ştii că asta iese din discuţie, doar dacă nu vrei să stârneşti panică.
Asta oricum o să se întâmple.
Situaţia e sub control, Wilcox, asta e tot ce contează.
Îmi cer scuze, dle, dar nu sunt de acord.
Toată asta s-a iscat încă de la început, dintr-o incompetenţă crasă.
Cred că ar trebui să ai grijă ce spui.
Sunt comandantul tău.
Uite, nu e nevoie ca asta să răsufle în afară.
Suntem de aceiaşi parte şi avem aceleaşi obiective.
Ţinem Foxhall sub supraveghere.
Accept că e posibil să fi făcut o greşeală, dar ne continuăm treaba.
Îmi pare teribil de rău de Higgins. O să fie în regulă?
O să vă dau de ştire... dle!
- Dna Jenkins? - Da.
Sunt ofiţer de poliţie. Putem discuta?
Vă rog să mă scuzaţi, dle Foyle. Nu mă simt prea bine.
Cred că am o răceală.
- Sunteţi singură aici? - L-am trimis pe Danny de aici.
E fiul meu. Stă acum cu mama.
- V-a consultat un doctor? - Nu. O să treacă!
Cu ce vă pot ajuta? E vorba de Tom, nu-i aşa?
- Păi, da! - L-aţi găsit pe omul care a făcut-o?
- Păi, unul a fost deja arestat. - Martin Ashford nu l-a ucis pe soţul meu.
I-am spus acelui poliţist.
Îl cunosc. Sora lui îmi e prietenă. Una foarte bună.
O cunosc de-o viaţă.
Uite, eram acolo când au început cearta aia stupidă, la "King's Arms".
A fost doar vina lui Tom.
Băuse un pic cam mult şi mai face uneori aşa ceva.
- Ashford l-a ameninţat? - Nu chiar.
Nu a fost nimic altceva, decât o altă ceartă.
Dar pe niciunul dintre ei, asta nu i-a mai deranjat, asta încerc să vă spun.
Nu a fost decât o discuţie.
Vorbeşte-mi despre soţul tău.
Era foarte bun cu mine. Drăguţ, generos!
- Aţi fost cu el la Palat? - Bineînţeles.
Spuneau că a salvat 12 bărbaţi. Am fost foarte mândră.
Îmi pare rău, dle Foyle, dar cred că trebuie să mă întind.
Da, înţeleg. Ar trebui să vă consulte un doctor.
Mulţumesc! La revedere!
Dle Foyle, d.s.s. Fielding vă aşteaptă în birou, dle.
Mulţumesc!
Nu e unul dintre cei mai amabili oameni, aş putea spune.
La fel cred şi eu.
Doar, faceţi-mi un semn cu ochiul, dacă aveţi nevoie să vin, dle.
Am înţeles.
Dle, maşina pe care aţi văzut-o lângă ferma Foxhall aparţine unuia pe nume Henry Styles.
- Ştim ceva de el? - Nu are cazier. Poate să fie de la guvern.
Nu mai circulă prea multe maşini pe acolo, acum cu restricţiile astea de carburant.
- Ai vreo adresă? - E de aici, din Hastings.
Bună seara!
Nu am mai fost aici de mult timp.
Nu, obişnuiaţi să mergeţi mai des în alte locuri.
- O băutură? - Ce aveţi?
- Păi..., 2 cm de Scotch. - Îl iau!
M-am gândit eu.
Vreau să ştiu cum merge investigaţia.
- Încă credeţi că am reţinut omul greşit? - Am spus eu asta?
Nu, v-am spus exact cum am fost implicat în asta şi sincer, încep să regret.
De ce?
- Păi, e clar că vă irit. - Încă nu aţi răspuns la întrebare.
Dacă încă cred că aţi reţinut omul greşit?
Ei bine...
Luaţi loc!
Există unul sau două lucruri care mi s-au părut ciudate.
Da?
Nimeni nu pare să dea doi bani pe eroul de război ucis aici.
De departe, toţi consideră că nu Martin Ashford a comis-o.
Adevărat!
Socrul, soţia lui... toţi spun acelaşi lucru ca şi ceilalţi.
Puţin mai devreme am vorbit cu soţia lui Jenkins.
Nu am văzut nicio fotografie cu soţul ei.
- Păi, e prea dureros. Nu poate să-l vadă. - Poate.
- Vrei să continui? - Ţi-ai dori să mă opresc?
Mă pensionez, să ştii.
- Nu am ştiut. - La sfârşitul anului.
M-am săturat, dacă vrei să ştii adevărul.
Sunt sătul de toate astea.
Prea mult am avut slujba asta. 20 de ani, la fel ca şi tine.
Nu mai înţeleg nimic.
Aşadar, trebuie să plec.
M-am gândit că ai vrea ăsta.
E arma crimei.
I se spune trocar. Veterinarii îl folosesc la bovine.
Cunoşti vreun veterinar?
Am fost vizitat ieri de un tânăr, pe nume Leonard Cartwright.
A servit cu Jenkins pe Navarino şi el spune exact aceleaşi lucruri.
Că Jenkins a fost un om bun, dar nu Ashford l-a ucis.
Am ştiu că e în neregulă.
- Şi...? - Tatăl lui e veterinar.
- Dle Foyle. - Bună seara. O aştepţi pe Sam?
Da, dle. Ar fi trebuit să mergem la film, dar o să întârziem.
- Ce film vedeţi? - "Sabotorul".
Aş fi preferat o comedie bună, dar Sam preferă misterele.
Am observat.
- Joe. - Bună!
- O să întârziem. - Eşti bine?
Nu, nu sunt. Joe, îmi pare rău, dar trebuie să amânăm asta.
Mă simt terminată. Cred că am gripă.
- Dă-mi voie să te conduc acasă. - E în regulă.
Îl duc... pe dl.Foyle acasă şi apoi o să merg şi eu.
- Poţi să conduci? - Absolut.
Atunci, mergi direct acasă şi bagă-te în pat. Eu merg pe jos.
- Sunteţi sigur, dle? - Bineînţeles.
- Joe... - E în regulă. Nu-ţi face griji.
Păi... pe mâine!
Pe unde mergi?
Facem progrese acum că vremea s-a îmbunătăţit.
Ajută şi faptul că localnicii nu mai trag în noi.
Deci, te-ai obişnuit cu englezii?
Nu ştiu dacă o să reuşesc vreodată asta, dle.
Într-o bună zi, o să mă întorc aici şi o să-mi deschid o afacere
cu aparate de încălzit şi instalaţii sanitare.
Cred că voi face o avere.
- Oamenii sunt drăguţi cu voi? - Da, foarte drăguţi, dle.
Ar trebui să vă spun dle, intenţiile mele cu dra Stewart sunt complet onorabile.
Nu trebuie să-mi spui mie asta. Poate că tatăl ei ar fi interesat de asta.
Ei bine, felul în care vorbeşte uneori de dvs. i-aţi putea fi şi tată.
- Păi... - Vă admiră foarte mult, dle.
Da...
Deci, vă vedeţi destul de des, da?
Am cerut-o în căsătorie.
Bine!
- Răscrucile! - Nu mi-a dat un răspuns, dar...
Păi, îţi doresc toate cele bune, indiferent ce hotărăşte ea.
- Mulţumesc, dle. - Eu aici locuiesc.
- Mai bine mă întorc la bază. - În regulă.
- La revedere, dle! - La revedere!
- Bună seara, Christopher. Ai primit cartea? - Da, mulţumesc!
Doctore, cum se simte dna Jenkins?
- O cunoşti? - E prietena mea.
Mă tem că nu prea bine.
Nu arăta prea bine dimineaţă când am văzut-o.
Spunea că e răcită. Ce e în neregulă?
În stadiul acesta, nu pot fi sigur. Emfizem, poate.
Dimineaţă o să o consult din nou.
Tatăl ei a venit să o vadă?
A petrecut o oră cu ea în această după-amiază.
E foarte îngrijorat, sărmanul de el. Şi nu pot să-l învinovăţesc pentru asta.
Mi-aş dori să ştiu ce e în neregulă cu ea, dar nu am mai văzut aşa ceva.
- Pot să o văd? - Două minute, nu mai mult.
Am venit să o văd pe dna Jenkins.
Elsie!
Mă poţi auzi?
Edie...
Abia acum mi-au spus că eşti aici.
L-ai văzut?
- Pe cine? - Pe Martin!
Nu-ţi face griji pentru el Elsie. Nu acum.
- Danny unde e? - Cu mama.
Sunt atât de bolnavă!
Nu ştiu... nu pot să... respir.
O să te faci bine. Am vorbit cu doctorul.
O să te consulte din nou mâine dimineaţă.
- Mi-e frică! - Nu-ţi fie! Voi fi lângă tine.
Ce este, Edie? Ce e în neregulă cu mine?
E gripă. E doar o gripă.
Nimic serios.
Dra Stewart nu a putut să meargă în această dimineaţă, dle.
Foarte neobişnuit. I-am spus să nu-şi facă griji.
Uneori îmi prinde bine să mai mă mai ridic şi eu din spatele biroului.
- Te stabileşti aici? - Nu chiar.
E un pic cam linişte pe aici, dacă vreţi să ştiţi adevărul.
Dar asta este.
Următoarea la stânga.
Da, bineînţeles că am auzit de moartea lui Tom Jenkins.
E un lucru îngrozitor, dar nu ştiu cum vă pot ajuta.
Recunoaşteţi ăsta?
Da, bineînţeles. E un trocar.
Ia stai aşa!
E al meu. Sau seamănă al naibii de bine. L-am pierdut acum câteva săptămâni.
De unde îl aveţi?
Mă tem că a fost folosit la uciderea lui Tom Jenkins.
Nu?!
- Unde l-aţi văzut ultima dată. - Nu ştiu...
Posibil să-l fi uitat la ferma Foxhall, unde locuieşte Brian Jones.
Una dintre vaci i s-a umflat.
La câteva zile după asta, am observat că nu-l mai aveam în geantă.
Len, dânsul e poliţist. Întreabă despre Tom.
El e fiul meu.
- Încântat de cunoştinţă! - Bună!
- Presupun că aţi fost împreună pe Navarino? - Da. Cine v-a spus?
- Acolo te-ai ales cu asta? - Da, s-a întâmplat când ne scufundam.
Cum s-a întâmplat?
Păi... o schijă, cred. Chiar nu ştiu.
- Totul a fost un pic cam neclar. - Len!
- Nu trebuie să vorbeşti despre asta. - Nu. E în regulă, tată. Vreau să o fac.
Păi... plecam din Islanda. Ne îndreptam spre nord.
Eram în misiune, să protejăm navele comerciale.
30 de nave.
Convoiul PQ17.
Ne îndreptam spre Murmansk, dar...
Ei bine, friţii au tot încercat să pătrundă spre noi...
şi... am reuşit să-i ţinem la distanţă pentru o vreme, însă...
a treia zi, ne-au lovit.
O navă americană, "Christopher Newport", a fost una dintre primele scufundate.
Am... văzut-o!
Nu am realizat că noi urmam.
Era pe înserat şi o întreagă flotilă de avioane s-au năpustit asupra noastră,
trăgând Dumnezeu ştie câte torpile, una dintre ele lovind Navarino.
Am reuşit să găsesc drumul spre punte, Tom era deja acolo... şi...
următorul lucru pe care mi-l aduc aminte e că eram deja în apă...
era întuneric... şi frig.
Apă... îngheţată.
Niciodată nu mi-a mai fost aşa de frig.
Spuneau că dacă stai jumătate de oră în apă...
Ei bine, dacă nu ieşi afară din apă în acest timp, o să mori îngheţat.
Şi... Tom m-a găsit.
A reuşit să mă tragă pe un fel de plută, pe care se afla.
- Ai spus asta poliţiei? - Oh, da, dlui d.s.s. Fielding.
Toţi vrem să ştim cine l-a ucis pe Tom.
Dar în acelaşi timp, ştiu că nu Martin a făcut asta.
Adică, chiar nu are sens.
Scuzaţi-mă, înţeleg că aveţi aici o pacientă, o tânără de la ferma Foxhall.
- Nu ştiu... - Elsie Jenkins?
Oh, da, cred că lucrează la o fermă şi locuieşte în Hythe.
- Pot să o văd? - Sunteţi rudă?
Prieten.
Mă tem că nu se simte destul de bine, ca să poată primi pe cineva.
O pot privi pentru un moment? Vă rog, e foarte important.
Îmi pare rău ,dar tocmai v-am explicat.
Dna Jenkins e prea bolnavă, ca să vadă pe cineva.
Am ajuns, dle.
- Stă cu chirie aici, nu-i aşa? - Da, are închiriat parterul.
- Bună dimineaţa! Dl Styles? - Da.
Putem discuta? Suntem de la poliţie.
- Să verific în spate, dle? - Da.
Stai pe loc!
- Ce s-a întâmplat? - A fugit pe acolo. M-a surprins...
- Te-a rănit? - Doar în mândrie, dle.
Scuze, sunt un pic şocat.
Da, e un pic cam izolat aici, nu-i aşa? De unde a venit?
Pe uşa din spate.
Un scriitor.
Poate un ziarist?
O să-l caut în ziarele locale.
Poate, om de ştiinţă?
"Ştiinţă şi Război", "Ştiinţa şi Ordinea Mondială".
Mă întreb, ce motiv avea să se teamă?
Ei bine, nu a ajuns prea departe.
- Aceiaşi casă de întruniri ca şi... - Martin Ashford?
Amândoi sunt "Quakers".
Styles supraveghea ferma unde locuia Ashford.
Poate s-a aflat acolo şi când au fost furate vacile.
În germană!
"Luftgas Angriff..."
Ar trebui să-l găsim pe omul ăsta.
- Moartă... - Elsie.
- Moartă! Moartă în... - E în regulă!
- Moartă... în drum! - Ce e în drum?
- Oaia. - Nu vorbi!
Moartă în...
Doctore Brindley!
- Vreo veste? - De la Sam, dle? Nu.
Îmi fac griji. Să meargă cineva să vadă dacă e bine.
Dle, am găsit ăsta în faţă. Vă e adresat dvs.
- Ai văzut cine l-a adus? - Nu, dle. A fost băgat pe sub uşă.
Bine, mulţumesc!
Deschide-l!
"L-am văzut pe Tom Jenkins când a murit. Era pe plajă un om înalt, blond. Avea un cuţit"
Nu e chiar descrierea lui Martin Ashford.
E un fel de substanţă chimică. Poate, eter?
- Poate fi de la spital. - Edith e asistentă, nu-i aşa?
Edie, putem discuta undeva?
Nu am trimis eu ăsta. De ce l-aş fi trimis?
Păi, dacă ar fi adevărat, l-ar exonera pe fratele tău.
- De ce nu poate fi adevărat? Poate că e! - Mi-ar place să cred asta.
Dar...?
Descrierea. Blond, înalt. E exact opusul lui Martin.
Pare să fie cineva, care în mod deliberat, vrea să ne ducă pe o pistă greşită.
Crezi că am fost eu?
Hârtia pare să fi intrat în contact cu un fel de substanţă chimică. Eter.
Nu doar în spital e folosit eter.
Edie, când ai venit prima dată la mine, ai spus că ai face orice pentru Martin.
- E adevărat, aş face. - Şi atunci, de ce nu-mi spui adevărul?
- Ţi l-am spus! - Ba nu.
Te-am întrebat dacă Martin era implicat cu altcineva, mi-ai spus că nu era.
Mă faci mincinoasă?
Da, asta fac.
Pot să-ţi spun, Edie. Oamenii mă mint mereu, face parte din slujba mea.
- Te-ai schimbat! - Ai venit la mine să te ajut.
Ai ştiut ce simt pentru tine şi te-ai folosit de mine.
Nu!
Elsie Jenkins, avea vreo legătură cu fratele tău?
Felul în care Tom şi Martin s-au certat la "King's Arms",
nu aveau niciun motiv să o facă.
S-a iscat din senin şi dintr-o dată au început să se ameninţe.
Trebuie să fi fost şi altceva, vreo altă animozitate între ei.
E singura cale prin care tot ce s-a întâmplat capătă sens.
Da.
- De cât timp? - De un an.
- În timp ce Tom era plecat. - Şi de ce nu mi-ai spus?
M-am gândit...
M-am gândit că ai fi crezut că ăsta ar fi motivul pentru care Martin l-a ucis.
- Tu ai scris asta? - Nu. Îţi jur!
Asta e tot ce am vrut să ştiu.
Acum unde o să mergi?
- Trebuie să vorbesc cu Elsie Jenkins. - Nu poţi.
Am crezut că ştii, că de asta ai venit aici.
- Să ştiu ce? - Că Elsie era bolnavă.
Are un fel de pneumonie.
A venit noaptea trecută.
Şi în această dimineaţă...
a murit!
- Din ce cauză a murit? - Încă nu ştim.
A fost o afecţiune respiratorie. Probabil o febră pulmonară.
Dar prezenta pe piele nişte plăgi, pe care nu le-am recunoscut.
Boala Woolsorter, e o posibilitate.
Va trebui efectuată o anchetă.
- Aţi mai avut şi alte cazuri? - Slavă Domnului, nu!
Din ce v-a spus, aţi aflat cum a contractat boala?
Nu.
Chiar înainte să moară, a spus ceva despre o oaie.
Asta m-a făcut să mă gândesc la Boala Woolsorter.
Tatăl ei are o fermă, cred.
Îmi puteţi spune mai exact, ce a spus?
Păi, nu a fost prea specifică. A spus ceva despre o oaie în drum.
Cred că a spus că a încercat să o ridice, cred.
Asta a fost tot.
Bine, mulţumesc!
Am nişte veşti foarte proaste pentru tine.
Elsie Jenkins... înţeleg că eraţi apropiaţi.
S-a îmbolnăvit foarte rău şi a fost internată în spital.
- A murit în această dimineaţă. - Ce?
Şi, îmi pare rău!
- Ce a păţit? - Nu se ştie.
- A murit? - Au făcut tot ce au putut.
Elsie!
Când aţi început toată treaba asta?
Sora ta ne-a spus.
Acum un an, în vară.
Să începi o legătură amoroasă cu soţia unuia plecat pe front,
nu e chiar felul de comportament care caracterizează un pacifist, nu-i aşa?
Am ştiut adevărul despre Tom Jenkins. Am ştiut ce i-a făcut lui Elsie.
Era o brută! Un beţiv şi un bătăuş!
O bătea.
Chiar şi când era însărcinată.
- E al lui copilul? - Da.
Nu e moartă!
Mă minţiţi! Ăsta e un fel de truc.
Ascultă, nu e nevoie să vorbim acum despre asta. Pot să revin..
Nu!
Am stat prea mult în camera asta.
O să vă spun.
Ea nu a vrut ca eu să mă bat.
A încercat să mă oprească.
Nu te duce pe plajă!
- El doar caută o scuză. - Nu putem continua aşa.
- Ar fi trebuit să plecăm. - Te rog, Martin!
Te implor! Îl cunosc! Îl ştiu de ce e în stare.
- Dacă te baţi cu el, nu o să mai poţi pleca. - Pot să-mi port singur de grijă.
- O să te omoare! - Poate să încerce!
Oh, Dumnezeule! De ce a trebuit să-l întâlnesc!
Cum aş putea să suport...
M-am întors la ferma Foxhall şi am luat o lanternă.
Nu am vrut să merg acolo pe întuneric.
Trebuie că era ca 0.20, când am ajuns acolo.
M-am îndreptat spre barcă şi am auzit pe cineva fugind.
Jenkins!
Elsie!
Asta e tot ce a spus.
- Aşadar, ai crezut că ea l-a omorât. - I-a rostit numele!
- Şi atunci ai luat cuţitul? - Da. Am vrut să o protejez.
- Aşa a ajuns sângele pe hainele tale? - Da.
- Şi l-ai ascuns... - La ferma Foxhall.
Leonard Cartwright, îl cunoşti?
Da, bineînţeles că-l cunosc. Ne întâlnim la aceiaşi casă de întruniri.
Dar el a plecat. S-a înrolat.
- Încă sunteţi prieteni? - Da, dar avem crezuri diferite, atâta tot.
Henry Styles înseamnă ceva pentru tine?
Îmi aduc aminte că l-am văzut. Nu cred că am vorbit.
Ascultaţi, pot să o văd?
Păi...
Aţi obstrucţionat o anchetă a poliţiei, dar să văd ce pot să fac.
Nu am vrut ca ea să fie arestată.
Îmi pare rău!
- Deci, unde mergeţi, dle? - La Londra.
- Cu ce treabă? - E ceva personal.
Mă tem că nu e de ajuns. Îmi puteţi prezenta actele, dle?
Păi... nu. Nu înţelegeţi, nu pot să rămân aici.
Dle, vreţi să coborâţi din maşină?
- Eşti în regulă? - Cred că trebuie să mă vadă... un doctor.
Mă tem că e foarte bolnavă.
Nu v-am fi anunţat dacă în ultimele 24 de ore nu am fi avut aici o altă tânără,
aparent în aceiaşi situaţie şi care, mă tem că nu a scăpat.
- Bună, dle. - Nu! Nu te mişca!
Ce mai faci?
Cred că o să am nevoie de câteva zile de pauză, dle.
Oh, doar pentru atât?
Cred că am făcut gripă.
Şi nu ştiu ce înseamnă astea.
- Îţi aduci aminte, unde ai făcut asta? - La ferma Foxhall.
- Cum ai căpătat-o? - M-am tăiat la mână în sârma ghimpată.
Credeţi că am făcut o infecţie?
Ei bine, doar odihneşte-te...şi lasă-i pe cei de aici să se ocupe de tine. Bine?
Am înţeles, dle!
Doar câteva zile, nu mai mult, bine?
Doar ce am auzit. Unde e Sam?
- Păi, doar ce am vorbit cu ea. Este... - Şi?
- E foarte bolnavă. Vorbeşte cu doctorul. - Ce se întâmplă cu ea?
Păi, ei par să nu ştie.
Dle Foyle? O să o pierd?
Vorbeşte cu doctorul.
Dle, l-au găsit pe Styles. Încerca să părăsească Hastings.
- A fost oprit de gardieni. - Unde e?
La secţia de poliţie.
Am nevoie de ajutorul tău.
- Nu am nimic de spus. - O femeie e foarte bolnavă în spital.
Cred că tu ştii ce e în neregulă cu ea.
E foarte bolnavă după ce s-a tăiat într-o sârmă ghimpată la ferma Foxhall.
Are febră şi respiră cu dificultate.
Şi am nevoie de ajutorul tău, pentru că o altă femeie,
din acelaşi spital, cu aceleaşi simptome, tocmai a murit.
Trebuie că e doar o cacealma, ca să mă faceţi să vorbesc.
Nu, nu e!
Ştiu cine sunteţi. Vreţi ca eu să dispar.
Ştiu de ce aţi venit la mine acasă.
Am venit la tine acasă pentru că un om a fost omorât
şi asta de fapt, nu are nicio legătură cu tine,
credem că aţi putea-o cunoaşte pe persoana care a fost arestată.
Eşti un "Quaker", nu-i aşa?
Credem că mergeaţi la aceiaşi casă de întruniri cu acest bărbat, Martin Ashford.
Uite, orice ai fi făcut, este irelevant.
Singurul motiv pentru care încă vă mai aflaţi aici, e pentru că avem nevoie de ajutor.
Cum aţi aflat unde locuiesc?
Ţi-am văzut maşina la ferma Foxhall. Am obţinut adresa de la înmatriculări.
Ce făceaţi acolo?
Din acelaşi motiv, pentru care am venit şi la tine acasă. Martin Ashford.
El avea o legătură cu o femeie care locuia acolo.
Aceiaşi femeie care tocmai a murit, în aceleaşi condiţii,
contractate la aceiaşi fermă, ca şi femeia pentru care vă cerem ajutorul.
Păi...
are nişte bube negre pe mâini sau faţă?
Da.
Antrax!
- Antrax? - E o bacterie vie.
Un microb sub formă de spori, ce se găseşte în sol.
Poate fi cultivat şi apoi folosit.
E un invadator. Pus într-un mediu ostil,
se transformă într-o bilă micuţă şi se protejează.
Se dezvoltă pe exteriorul pielii. E foarte stabil.
Căldura şi lumina nu îi poate face rău. Supravieţuieşte mai mulţi ani.
Şi de asemenea, ucide!
- Asta vor ei să facă! - Cine?
Vor să lucrez pentru ei, dar i-am refuzat. Nu am vrut să am de-a face cu el.
Ce lume e asta, de poate să facă aşa ceva?
Morţi de o boală produsă de un ucigaş invizibil. E atât de inuman!
Ne face mai răi decât naziştii.
Aceste două femei au fost infectate la aceiaşi fermă.
Ar putea avea acolo un laborator? Sau prin vecinătate?
I-am supravegheat. I-am urmărit la ferma aceea.
Ei nu pot controla infecţia.
- Sunt incompetenţi! - Unde îi găsesc!
Îmi pare rău, dle, nu puteţi trece mai departe.
Aveţi aici un ofiţer la comandă, Halliday. Vreau să vorbesc cu el.
Mă tem că nu se poate, dle.
Există o infecţie cu antrax în Hastings, iar el e responsabil de asta.
Dacă în două minute nu ajung la el în birou,
revin cu armata, cu poliţia, cu garda şi cu presa.
Vrei să-i comunici că acum are ocazia să rezolve problema, până nu e prea târziu?
Domnule!
Cred că dacă o să repeţi tot ce auzi, lumea crede că ai putea să o păţeşti.
Chiar?
Nu, nu! Nu aţi înţeles.
Asta nu e doar un secret, ca orice alt secret de război.
Nici măcar primul ministru nu ştie ce facem aici.
E adevărat. Încă nu i-am spus şi sperăm că nici nu va fi nevoie să o facem.
Bine, ce nu înţelegi, e că nu-mi pasă ce aş putea să păţesc.
Şi nici nu-i pasă cine ştie şi cine nu.
Ştiu că eşti vinovat de moartea unei tinere şi de o potenţială moarte a alteia
şi dacă nu-mi spui ce se întâmplă, toată lumea va afla tot ce ştiu şi eu.
A fost un accident. Făceam un experiment pe o turmă de oi.
Şi mai exact, ce înseamnă asta?
Le-am omorât. Şi le-am trimis cadavrele pentru testare la o altă unitate.
- Am fost împotrivă încă de la început. - Foarte relevant!
Una dintre ele a căzut din camion.
Ne-am dat seama ce s-a întâmplat, după ce am făcut numărătoarea
dar animalul infectat ajunsese deja la fermă.
Am ţinut ferma sub observaţie şi când vacile s-au infectat am intrat acolo şi lei-am luat.
- Am vrut să oprim răspândirea infecţiei. - Şi ce infecţie e asta?
Vorbim despre o toxină ce poartă numele de antrax.
Dacă o inspiri, 99% e sigur că vei muri.
Infecţia cutanată, prin piele e mai puţin rapidă.
- Dar e tot mortală? - Depinde.
- De ce? - Nu suntem siguri.
Starea generală de sănătate a persoanei, poate conta foarte mult.
Chestia asta pentru ce este dezvoltată? Pentru război?
Francezii au dezvoltat-o înaintea noastră.
Când nemţii au invadat Franţa,
toată experienţa lor a trecut în mâinile naziştilor.
Nemţii fac experimente cu arme bacteriologice
pentru metrourile din Paris şi Londra de încă acum 10 ani.
- Sau cel puţin, asta se crede. - Represalii!
Ei ne-o fac nouă, iar noi trebuie să fim pregătiţi, să le-o facem lor.
Bine, aţi dezvoltat asta. Dar leacul?
- Higgins ar putea să ne ajute. - Cine e?
Simon Higgins. Un epidemiolog.
El ştie mai multe despre asta, decât oricare dintre noi.
E aici?
Nu veţi vorbi cu Higgins, nu fără aprobarea mea.
Oh, înţeleg. De ce aş face asta?
Şi să începeţi cu nenorocitele dvs. de întrebări care să prăbuşească moralul?
Poate că ar trebui să fiţi un pic mai înţelegător.
Nemţii bombardează Londra.
Bombardează Londra de mai multe luni în şir.
Distrug absolut fără discernământ, clădiri, biserici, spitale,
iar despre victime ce să mai spun?
Chiar dacă nu sunt ucişi imediat, stau acolo sub dărâmături, arşi, schilodiţi
în dureri cumplite şi ce se întâmplă cu ei?
Sistemele de canalizare şi apă sunt distruse
şi nu e deloc surprinzător că multora dintre ei li s-a otrăvit sângele.
Şi care ar fi concluzia?
De ce nu ne otrăvesc direct sângele, pur şi simplu?
Ar fi mai bine pentru toţi.
Mai puţin costisitor. Mai puţine distrugeri.
Cred că dacă oamenii ar şti ce facem aici, ne-ar fi recunoscători.
Unde e Higgins?
- Streptomicină. - Ce-i asta?
Dacă există vreo urmă de antrax, o aplici pe piele şi îl distruge.
Ar trebui spălată, spălată în întregime şi are nevoie de o doză mare de streptomicină.
Nu e infailibilă, dar uneori a dat rezultate.
- Au chestia asta în spital? - Poate că nu. Ţinem provizii aici.
- Mark? - Revin imediat.
- Dle Foyle? - Da.
Îmi pare foarte rău. E doar vina mea.
- Chiar e? - Păi, eu sunt la comandă aici.
Dar am fost un pic cam neglijent.
Am testat un nou compus, căruia îi spunem "fosfat organic".
- Gaz paralizant. - Ce? Pe tine însuţi?
Da. Zece minute în camera cu gaz.
Dar a trebuit să mai stau acolo câteva minute în plus, pentru că am orbit. Temporar, cred.
Asta s-a întâmplat acum două săptămâni.
Oricum, asta a însemnat că nu am putut să supraveghez experimentele cu antrax.
Halliday e complet idiot.
Cadavrul oilor nu ar fi trebuit sub nicio formă să iasă din zonă.
Încercaţi să ne expuneţi, dle Foyle?
Am încercat să-l recrutăm pe Styles.
A fost cu noi la Şcoala de Igienă şi Medicină Tropicală din Londra.
Însă asta l-a înnebunit.
Mă aştept ca ei să-l facă să dispară, în cele din urmă.
Nu aş vrea să vă facă la fel şi dvs.
Poftiţi! E destul de simplu, doctorii vor şti ce să facă.
Sper că prietena dvs va fi în regulă.
E o lume urâtă, nu-i aşa?
Dar facem asta pentru ţara noastră, să ştiţi.
La fel ca oricine altcineva.
- Vă conduc afară. - Mulţumesc!
I-am dat deja o doză de streptomicină.
- Apropo, de unde o aveţi? - În cât timp vom şti că lucrează?
O să aştept câteva ore şi îi mai dau încă una.
Voi dubla doza, dacă va fi nevoie.
- Şi apoi. - Nu mai depinde de mine.
Trebuie să fiu sincer cu dvs, dle Foyle, în punctul acesta, orice se poate întâmpla.
Fie febra cedează şi ea o să înceapă să respire singură, sau...
Asta nu pare genul de lucruri pe care ar trebui să le facem în aceste circumstanţe.
Ei bine, am putea la fel de bine să facem un pic mai mult, decât facem.
Nu-mi vine să cred că ar putea să moară! Ar putea să scape, nu-i aşa, dle?
- Intraţi, vă rog! - Mulţumesc!
- Bună seara! - Bună seara!
- Ştiţi de ce sunt aici? - Nu. Habar n-am.
- E vorba de Tom Jenkins? - Printre altele.
Ne întrebam, de ce nu ai semnat asta?
Ar fi fost nişte informaţii perfect rezonabile.
Un om înalt pe plajă. Blond.
- Chiar... - ...nu înţelegi de ce dăm crezare acesteia!
- Asta nu... - E a ta, nu-i aşa?
- De unde sunteţi atât de sigur? - Păi, mi-ai trimis-o mie.
Puţini oameni ştiu că eu sunt implicat în această investigaţie,
doar dacă cineva care ştia v-a spus...
Nu, nici vorbă.
Mai sunt şi nişte urme de eter, care am considerat că provin de la spital.
Însă, înţelegem că sunteţi veterinar şi folosiţi eterul în mod curent.
Bineînţeles, unul dintre motivele pentru care nu ai semnat-o,
e pentru că nu ai vrut să dai această informaţii poliţiei, nu-i aşa?
- Bine, în regulă, am scris scrisoarea dar... - De ce ai vrut să ne vezi?
Ei bine, arestarea lui Martin Ashford, era o greşeală.
El nu putea să ucidă pe cineva.
Pur şi simplu am ştiut că nu e omul care trebuie.
Cum puteai fi atât de sigur de asta? Pentru că tu eşti cel căutat?
De ce... a încercat Jenkins să te ucidă?
- Chiar a făcut asta? - A încercat să te împuşte, nu-i aşa?
Când amândoi vă aflaţi la bordul lui "Navarino"?
De acolo te-ai ales cu asta, nu-i aşa?
V-am mai spus că asta... e de la o schijă.
Păi, cred că amândoi ştim cum arată o rană de schijă.
Şi asta nu e una de schijă.
De unde aţi ştiut că el a fost?
Pentru că el era singurul de la bord, care avea o armă.
Adică, nimănui de la bordul unei nave comerciale,
inclusiv ofiţerilor din Marina Regală aflaţi în serviciu, nu i se permite să aibă o armă.
Există doar o singură armă de foc mică, ţinută pe punte,
unde din ce ai spus, el era atunci de serviciu.
Adică, a tras cu ea în balamalele uşii, primind pentru asta o decoraţie,
şi a încercat să te omoare cu ea, nu-i aşa?
- Da. - Din cauza asta l-ai omorât?
- Da. - Len!
E în regulă, tată.
Asta a durat prea mult.
Jenkins era un bastard.
Era un bătăuş şi un laş, şi aproape că m-a omorât, când "Navarino" s-a scufundat.
Tot ce a vrut, a fost să-şi salveze pielea.
Dar a primit o decoraţie.
Şi-a folosit arma, ca să doboare o uşă.
Nu ar fi făcut-o, dacă nu ar fi vrut să se salveze.
Şi era mult mai rău de atât. Habar n-ai.
Când nava s-a scufundat era... Oh, era un iad!
Dintr-o dată m-am trezit în apă... era rece.
Era rece ca gheaţa.
Am simţit că îngheţ.
Şi apoi... l-am văzut.
Era ieşit din apă.
Trebuia să ies din apă, dacă vroiam să supravieţuiesc.
- Jenkins! Ajută-mă! - Nu pot. Nu pot! Pleacă!
O să se răstoarne. Pleacă!
Întinde-mi o mână, omule, pentru numele lui Dumnezeu!
- Ajută-mă!! - Pleacă! O să se răstoarne!
- Scoate-mă din apă! - Pleacă!
- Ajută-mă! - Nu te agăţa de mine!
Ăsta e ultimul lucru pe care mi-l amintesc.
Trebuia să fiu mort. Nu ştiu de ce nu am murit.
Cineva m-a tras într-o barcă de salvare şi aşa am ajuns acasă.
- El a făcut asta? - Da, tată.
De ce nu ai spus nimănui? De ce nu ai spus autorităţilor?
Era el, împotriva mea. Nimeni nu a văzut.
Ei bine, ai fi putut să-mi spui mie.
Am vrut, tată, dar nu am putut.
L-ai fi crezut pe el şi pe ai lui, la fel ca şi ceilalţi.
Departamentul Marinei Regale, Palatul Buckingham.
Oh, toţi s-au prefăcut, deşi ştiau că întotdeauna a fost un porc.
- Deci, tu l-ai ucis? - Da, tată.
Ţi-am luat din geantă un cuţit, trocarul.
Şi... nu mi-a păsat dacă aflai că eu am fost. Eu...
Am ştiut unde a băut şi l-am urmărit după ce a ieşit de acolo.
- Tu! - Bastardule!
Jenkins!
Bineînţeles, nu am putut să las să fie spânzurat un alt om, pentru ce am făcut eu.
Şi mai ales, nu Martin.
De asta... am mers să vorbesc cu d.s.s. Fielding şi...
din acelaşi motiv, v-am scris scrisoarea.
- Len... - Tată! Te rog, nu face lucrurile mai grele.
Sunt pregătit să merg cu dvs.
Avem o maşină afară.
Dle Foyle...
i-au dat decoraţia omului greşit.
Fiul meu şi-a servit ţara.
Aproape că a fost ucis în acţiune. Iar omul ăsta...
acest Jenkins...
Dacă vreun om de pe planetă a primit ce a meritat, atunci el a fost acela.
Poate.
Şi atunci, de ce îl arestaţi?
Are ordin de chemare. În două zile trebuie să se prezinte pe noua lui navă.
Cine câştigă dacă-l închideţi... când ţara are nevoie de el?
Nimeni! Nimeni, dle Cartwright.
- Ceva veşti despre dra Stewart? - Încă nicio schimbare.
- Aţi văzut-o în weekendul acesta? - Mâine merg la ea.
Salutaţi-o din partea mea.
- Paul! - Edie!
Speram să te găsesc. Putem discuta?
Bineînţeles.
- L-au eliberat pe Martin. - Bine. Mă bucur.
Ce o să se întâmple cu el, adică cu omul care a făcut-o?
Nu pot spune. Dar nu cred că va fi spânzurat.
Tom Jenkins a fost un om oribil.
Ştiu ce i-a făcut sărmanei Elsie.
- De ce nu mi-ai spus? - Nu ştiu.
Poate pentru că erai poliţist.
Poate că mi-a fost şi teamă. Adică, el era un erou.
Oricum, de asta am venit acum să te văd.
Ca să-mi cer scuze.
Şi nu doar pentru asta.
Am vrut să-ţi mai spun ceva.
Am vrut să-ţi spun la spital, dar...
Noi am pornit cu stângul, nu-i aşa? În toţi aceşti ani...
- Nu o face! - De ce nu?
Ştiu că Jane a greşit faţă de tine.
Nu am înţeles de ce te-ai căsătorit cu ea.
Dar nu am spus nimic, pentru că...
Ei bine, eram prea tânără... timidă...
şi am stat şi am privit cum te îndepărtai de mine.
Dar nu am de gând să te las să mă părăseşti din nou.
Mulţumesc că ai venit!
Vă datorez scuze.
- Da? - Da. Am arestat omul greşit.
Şi când ai încercat să-mi spui ceva, te-am tratat ca pe un idiot.
Ştii, încă e un lucru pe care nu-l înţeleg.
De ce când a murit, Jenkins a rostit numele soţiei sale?
- Aşa a făcut? - Da.
Pare... ciudat....
Nu exista dragoste între ei.
şi totuşi, ultimul lui cuvânt, a fost... "Elsie."
Elsie... sau...
LC!
LC...
Leonard Cartwright. Bineînţeles!
- E doar o părere. - Da.
Cât timp a trecut de când ne cunoaştem?
Câţi ani avem atunci? 21? 22?
Tineri soldaţi plecaţi departe la război.
Era o lume diferită.
Bineînţeles... şi noi nu ştiam prin ce aveam să trecem.
- Am trecut prin asta şi am învins. - Tu poate că da. Dar nu şi eu.
Niciodată nu ţi-am spus.
Aprilie, 1915. La Ypres.
Eram acolo cu un grup de canadieni.
Era doar o zi ca şi toate celelalte.
Ceea ce înseamnă, la fel de infernală ca şi toate celelalte.
Şi apoi am văzut-o venind spre noi.
O ceaţă... verde...
aproape... luminiscentă.
Era o linişte deplină...
şi a trecut parcă mi-aş fi revăzut întreaga viaţă.
Noi nu am fugit. Nimeni nici măcar nu a mişcat.
Habar n-am avut ce era.
Şi apoi, durerea!
Oamenii ţipau!
Tuşeau sânge şi îşi rupeau propriile feţe.
Orbi!
Nimeni nu ştia ce se întâmplă.
Adică, cum să fi putut?
Înţelegi, asta a fost prima dată.
Friţii... eliberaseră 170 de tone de clor gazos.
Ştii cum a fost numită această operaţiune?
"Dezinfecţia".
Ei bine, ne-au dezinfectat... ca lumea!
Am fost unul dintre norocoşi.
Încă îl simt în interior.
Încă mă arde pe dinăuntru.
Ei bine, am învins. Şi am trecut prin asta.
Chiar asta am făcut?
Priveşte în jurul tău, Christopher.
Există prea multă răutate, prea multă vrăjmăşie!
Umanitatea pute!
Vreau doar să merg într-un loc liniştit şi să privesc apusul de soare.
Tu vei continua să lupţi. Ştiu că o vei face.
Mie mi-a ajuns!
- Joe? - Dle Foyle?
- De cât timp eşti aici? - De ceva timp.
- Ai văzut-o? - Păi... nu!
Sunt aici de ceva timp, dar ea încă doarme.
Dle, chiar nu mai pot să stau. Trebuie să mă întorc la bază.
Nu, e în regulă. Pleacă, rămân eu cu ea!
Bună!
Scuze! Nu am vrut să te trezesc.
Nu dormeam.
Păi... Joe era afară. Doar ce a plecat. Vrei să...?
Nu.
A fost atât de amabil, dar... acum chiar nu pot să-l văd.
Bine.
- Cum te simţi? - Destul de groaznic, de fapt.
Doctorii tind să creadă că eşti în curs de normalizare.
- Serios? - Da.
Bine!
Pentru că...
tocmai m-am gândit, dle.
Ce, iar?
Ar trebui să încerci să-i rezişti, să ştii. Vedeţi voi unde se ajunge.
Da. Poate.
Dar... chiar m-am gândit.
La ce alegere să fac...
- Răspântii? - Da. Aşa e.
Aţi putea spune... ceva de genul...
că sunt o persoană destul de utilă echipei, dle?
- Aş putea. - Chiar?
Da. Aş merge atât de departe încât aş spune că eşti un membru nepreţuit al echipei.
- Deci, asta credeţi? - Da.
Bine.
Păi, în acest caz, cred că e mai bine...
ca la răscrucea de drumuri, să apuc înainte
şi să nu mă abat de la drum.
Bine.
Ei bine, eu sunt mulţumit!
Atunci, vă aflaţi aici ca să mă duceţi înapoi la muncă, nu-i aşa?
Absolut!
Bine!
Nu pot merge nicăieri fără tine.
Foarte îmbucurător!
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N. ~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~