Rory, începe!
Alarmă falsă.
- Ce? - Păi, nu ştiu cum se simte.
N-am mai avut un copil înainte.
Nu.
Ştiu, aspirator de frunze. Foloseşte o greblă!
Nu, e...
Ştiam eu.
Rory. Doctore. Am călcat pe florile tale.
- Amy o să te omoare. - Unde e?
Vine puţin mai greu. Vino când poţi, Amy.
- Ai înghiţit o planetă! - Sunt gravidă.
- Eşti imensă. - Da, sunt gravidă.
Uită-te la tine. Ce ţi s-a întâmplat. Doctore, sunt gravidă.
Uită-te la voi doi. Cinci ani mai târziu şi nu v-aţi schimbat deloc.
Cu excepţia vârstei şi a burţii.
Mă bucur să te văd, Doctore.
Eşti gravidă?
Leadworth.
Mereu e plăcut aici.
De fapt, suntem în partea rezidenţială din Leadworth.
Am trecut pe lângă magazin.
- Unde e toată lumea? - E o zi aglomerată.
Bine, este linişte.
Dar e chiar relaxant şi sănătos.
Mulţi oameni de aici trăiesc până la 90 de ani.
Să nu te deprime asta.
Nu mă deprimă.
Voiam să văd ce mai faceţi.
Doar mă ştiţi, nu-i uit pe cei care pleacă din TARDIS.
Sunt alături de ei mereu.
Nu scăpaţi de mine aşa uşor.
Ai venit aici din greşeală, nu-i aşa?
Da, din greşeală. Dar uită-te,
ce rezultat. Ce bine e... pe bancă. Ce bancă bună.
Ce o să mai facă aleşii?
Ce faceţi pe aici ca să evitaţi, ştiţi voi...
- Plictiseala... - Rutina.
Ne relaxăm...
... Ne trăim viaţa,
ascultăm păsările.
Da, aÅŸa e, pÄƒsÄƒrile.
Sunt drÄƒguÅ£e.
Nu prea aveam cum să ascultăm păsările când eram în TARDIS.
Fir-ar. Capul meu...
Nu, ai dreptate,
nu prea aveam timp să ascultăm păsările în vremurile cele...
..vechi...
...şi bune. Ce? Nu. Da. Ce s-a întâmplat?
Eşti bine.
Ce bine. Am avut un coşmar teribil despre voi doi.
A fost înspăimântător.
Nu întrebaţi, nu vreţi să ştiţi.
Sunteţi în siguranţă acum. Bine. Asta contează.
La naiba, nu mai m-a luat somnul
aşa înainte. Chiar niciodată.
Am cam îmbătrânit.
Nu vă lăsaţi păcăliţi de aparenţe. Acum, ce are consola?
Luminile roşii pâlpâie...
Pun pariu că înseamnă ceva. Doctore,
şi eu am avut un fel de vis.
Da, şi eu. Dar nu un coşmar, doar...
- Eram căsătoriţi. - Aşa e.
Într-un sat micuţ. Un sat mic şi drăguţ, iar tu erai gravidă.
Da, eram imensă. Ca o barcă.
Deci ai avut acelaşi vis?
Exact acelaşi vis? Zici că sunt precum o barcă?
Iar tu Doctore, erai în vizită.
Da, da, ai venit pe la căsuţa noastră.
Cum de am avut exact acelaşi vis? Nu are niciun sens.
Iar tu ai avut un coşmar despre noi.
Ce s-a întâmplat cu noi în coşmar?
Era oarecum similar. În anumite privinţe.
Adică? Ai avut acelaşi vis? Cam da.
Ai spus că a fost un coşmar.
Am spus coşmar? Nu. Semăna cu un... coşmar zdravăn.
Lasă nu contează. Toţi 3 am avut un fel de episod psihic.
Probabil am sărit în alt timp.
Lăsaţi-o baltă, am revenit la realitate.
Doctore, dacă am revenit la realitate cum de mai aud păsările?
Da, aceleaşi păsări. Aceleaşi ca în vis.
Scuze. Am aplecat capul brusc.
Doamne, cred că am dormit buştean.
Am visat că am fost înapoi în TARDIS.
Ai avut acelaşi vis, nu?
Eram înapoi în Tardis. Nu spuneam că am visat aceleaşi lucruri?
Dar am crezut că acesta era visul.
Cred că da. De ce dispar aşa repede visele?
- Doctore, ce se întâmplă? - Tu eşti de vină?
E o chestia a Stăpânilor Timpului?
- Că te-ai arătat la faţă? - Fiţi atenţi la mine.
Să nu aveţi încredere în nimic. De acum încolo,
să nu credeţi ce vedeţi, auziţi sau simţiţi.
Dar acum suntem treji.
Şi în TARDIS aţi crezut că sunteţi treji.
Dar suntem acasă. Da. Eşti acasă.
Dar şi visezi. Chestia e: ce este real?
Călătorim înainte...
sau înapoi?
Ţineţi-vă bine.
Va fi complicat.
Traducerea şi adaptarea: Phantom şi al3x04
www.subtitrări-noi.ro
Subtitrări Noi Team
Pentru comentarii: www.tvblog.ro
Alegerea lui Amy
E de rău. Nu-mi place.
Niciodată să nu foloseşti forţa! Te faci singur de ruşine!
Doar dacă sunt nervos, în cazul ăsta pot să folosesc forţa.
- Mă duc să iau manualul? - L-am aruncat într-o supernovă.
Ai aruncat manualul într-o supernovă?
- De ce? - Pentru că era împotriva a ce era acolo!
Nu mai vorbi cu mine când sunt nervos.
Bine, dar problema pe care o are Tardisul ne-a
făcut pe noi să visăm despre viitor?
Dacă era să visăm despre viitor...
Normal că am visat. Eram în Leadworth.
În zona rezidenţială din Leadworth.
Da, şi încă am putea fi în zona rezidenţială din
Leadworth, visând că suntem aici. Nu pricepi?
Nu. Nu, asta e real. Acum sigur sunt trează.
La fel credeai şi când erai cât un elefant.
Hei, gravidă.
Acum ai putea naşte. Acesta ar putea fi visul.
V-am spus, să nu aveţi încredere în nimic din
ce vedem, auzim ori simţim. Uitaţi-vă în jur.
Examinaţi totul. Uitaţi-vă la detaliile
care separă adevărul de minciună.
Bine, suntem într-o navă spaţială
care e mai mare înăuntru decât afară.
Alături de un extraterestru care poartă papion.
Poate că adevărul nu-i aşa de simplu.
Bine zis.
E moartă.
Suntem într-o maşină moartă a timpului.
Ţineţi minte, asta e real, dar să ţineţi minte
cum vă simţiţi acum, când ne vom trezi în alt loc.
E real. Ştiu că aşa e.
Asta e real, sigur e real. E o realitate solidă.
Şi în TARDIS părea aşa. Nu poţi depista un vis în care eşti.
Ce faci?
Caut efectul mişcării, pixelare.
Ar putea fi o simulare pe computer.
Nu e aşa.
- Bună, doctore. - Bună ziua.
Eşti un doctor. Da. Şi în comparaţie cu tine,
am luat nişte examene. Un doctor, nu un asistent.
Exact aşa cum ai visat mereu.
- Interesant. - Ce anume?
Soţia ta de vis, job ul tău de vis, probabil copilul tău de vis.
Poate că aceasta e visul tău.
E şi visul Ameliei. Nu-i aşa, Amy?
Da. Da, normal. Ce-i aia?
Casa unor bătrâni.
Ai spus că toţi de aici trăiesc până la
90 de ani. E ceva aici care nu are logică.
Să zgândărim asta.
Chiar trebuie să alergaţi?
Bună ziua, Doctore Williams.
Bună, Rory dragă.
Bună, dnă Poggit. Ce vă mai face şoldul?
E cam înţepenit. E uşor, foloseşte un compus D-96, plus...
Nu, încă n-ai asta, lasă asta.
Cine e prietenul tău?
Un doctor învăţăcel?
Da. Poţi proba ceva?
Ai mărimea nepotului meu.
Vreau să facem asta repede.
Trebuie să desluşesc o schismă psihică ciudată.
Eşti foarte bătrână, nu-i aşa?
Urăsc asta, Doctore. Opreşte-o,
pentru că asta sigur e real, sigur asta e realitatea.
Continui să zic asta, nu?
- E al naibii de frig. - Căldura e oprită.
Căldura e oprită? Da. O opresc. Aşa fac mereu.
Apropo, scuze pentru dna Poggit. Totuşi e încântătoare.
N-aş crede prefăcătoria cu bunicuţa de treaba în locul tău.
Cum adică prefăcătorie?
Totul e dezactivat, senzori,
miezul nucleului. Mergem în derivă.
Scanerele sunt dezactivate şi nici măcar
nu putem vedea afară. Am putea fi oriunde.
Cineva, ceva, îmi şuntează controlul.
Dar greu ţi-ai dat seama.
Sincer, am auzit numai lucruri bune.
Ultimul din Stăpânii Timpului, furtuna cea din urmă.
El cu papionul.
Cum ai intrat în TARDIS-ul meu?
- Ce eşti? - Cum să-mi spun?
Ei bine, dacă tu eşti Stăpânul Timpului,
să spunem că eu sunt Stăpânul Viselor.
Fain costumul. Ăsta? Nu, nu m-ai convins.
Papioane?
Interesant.
Mi-ar plăcea să fiu impresionat,
dar nu-ţi spune ceva numele Stăpânul Viselor?
E înspăimântător, înşelător.
Şi cu toate acestea, sunt aici. O să vorbesc eu.
Amy, nu vrei să ghiceşti ce este el?
Stăpânul Viselor. Crează visele.
Vise, iluzii, trucuri ieftine.
Dar celui care este a cincea roată
la căruţă prezent de faţă, nu i se acordă şansa de a ghici?
Ascultă, amice, dacă cineva este
asta aici, atunci acela e Doctorul.
Asta e o iluzie de care nu sunt responsabil.
Ba nu, e. Nu-i aşa, Amy?
Amy, trebuie să-ţi dai seama pe care îl vrei.
Chiar să alegi.
Am ales. Normal că am ales.
- Pe tine, prostuţule. - Bine, mersi.
Nu mă poţi păcăli. Ţi-am văzut visele.
Unele din ele de 2 ori, Amy. La naiba,
mi-ar fi ruşine dacă aş avea sânge în mine sau o faţă reală.
De ce o tot ţii cu prefăcătoria asta?
Eu? Nici nu ştii despre ce e vorba.
Oare? Cu toate bizareriile ţipătoare
ţi-ai putea deschide un magazin pentru smintiţi.
Vehiculul descreierat, frizura ridicolă,
hainele făcute de un designer începător...
Mă mir că nu ai un micuţ câine spaţial roz
doar ca să atragă atenţia
ce mare păcălici intergalactic.
Unde rămăsesem?
- Erai... - Ştiu unde stăteam.
Uitaţi provocarea. Două lumi.
Una în maşina timpului, şi acolo în satul uitat de timp.
Una e reală si alta e falsă.
Şi ca să fie mai interesant o să aveţi de-a
face cu un pericol mortal în ambele lumi.
Însă doar unul din pericole e real.
Cu bine. E timpul să dormiţi.
Sau vă treziţi?
E de rău.
E foarte rău.
Uită-te la radiografia asta. Pot să ştiu ce gândeşti.
Dar mereu am putut să te desluşesc, Doctore.
Mereu? Cum adică mereu? Uite cum stau lucrurile.
Dacă muriţi în vis, vă treziţi în lumea reală.
Vă veţi trezi sănătoşi imediat.
Întrebaţi-mă ce se întâmplă dacă
- muriţi în lumea reală? - Ce se întâmplă?
Mori, nătăfleţule. De aia se numeşte lumea reală.
L-ai mai întâlnit pe Doctor înainte?
Îl ştii? Doctore, te cunoaşte?
Nu fii geloasă. Am fost prin preajmă.
Nu contează asta. Aveţi de ales o lume.
O singură realitate a fost mereu prea mult pentru tine, Doctore.
Ia două şi sună-mă mâine dimineaţă.
Nu-mi place de el.
- Cine este? - Nu ştiu.
- Universul e mare. - De ce face asta?
Poate din cauză că nu are formă fizică.
Asta te face să o iei razna, şi se răzbună pe
oamenii ca noi care pot simţi, mânca sau simţi.
La ce se referă prin pericol mortal?
Nu s-a întâmplat nimic periculos aici.
Adică este evident că ne plictisim de moarte. Au plecat toţi.
Au plecat toţi.
Opriţi-vă. Voi doi, acolo.
De ce ar fi plecat?
Şi ce ai vrut să zici prin prefăcătoria dnei Poggit?
Una din bizareriile mele aiurite. Îmi dau seama de lucruri
care nu sunt ceea ce par a fi. Haideţi, să ne gândim.
Mecanica cuantică a acestei părţi de
realitate în care suntem blocaţi...
Timpul în care noi dormim se potriveşte cu cel din
lumea visului, spre deosebire de visele normale.
Şi toţi avem acelaşi vis în acelaşi timp.
Da, e un fel de transă în grup, e foarte rară.
Sunt sigur că are defecte.
Dar mintea mea nu poate gândi
pentru că satul e foarte monoton!
Nu mai pot gândi bine, cum aţi făcut voi.
Începe.
Vine.
- Ajut-o, eşti un doctor. - Tu eşti doctor!
E ok, suntem doctori. Ce facem?
Nu vine.
Ce? Asta e viaţa mea acum şi te-a făcut alb ca varul.
Şi nu-i mai spune că e monoton, niciodată. Bine?
- Scuze. - Bine.
Ştim toţi că eşti cât un elefant.
Trebuie să fiu aşa mare, sunt gravidă.
Ba nu. Hormonii par reali, dar nu sunt.
Nu a observat nimeni codiţa lui Rory?
Ţine-l tu, că i-o tai eu.
Spune asta cel cu papionul.
Papioanele sunt mişto.
Nu ştiu ce credeţi voi, dar nu aş
angaja-o pe dna Poggit ca dădacă.
Ce face?
Ce vrea?
Nu se poate iar.
E foarte frig. Ai haine groase?
Contează dacă ne este frig?
Trebuie să aflăm ce pune la cale.
Scuze.
Ar trebui să fie nişte haine acolo jos, uitaţi-vă.
Vreau cealaltă viaţă.
Fiindcă eram fericiţi,
la casa noastră şi pe cale să avem un copil.
Nu te întrebi, dacă acea viaţă este
reală, de ce am renunţa la toate astea?
De ce ar face-o cineva? Pentru că o să murim de frig?
Doctorul va rezolva problema.
Pentru că o să ne căsătorim?
Încă ne putem căsători. Într-o zi.
Nu mai vrei?
Am crezut că m-ai ales pe mine, nu pe el.
Mereu eşti aşa de nesigur de tine. Tu ai fugit cu alt bărbat.
Nu în acel fel.
Ai fugit în noapte de dinaintea nunţii
noastre. Suntem într-o maşină a timpului.
Poate fi noapte nunţii cât timp vrem noi.
În cele din urmă trebuie să ne maturizăm.
Cine spune asta?
Rory, răsuceşte.
Amy, ataşează asta la monitor, te rog.
Mi s-au promis lumi uimitoare. În loc de asta nu merge căldura
şi mi se dă un aparat ciudat de bucătărie care face vânt.
E un generator. Răsuceşte-l.
- Mai trebuie. - Rory, răsuceşte.
De ce se ia acest Stăpân al Viselor de tine? Dar de noi?
- Unde suntem? - Într-un mare necaz.
Ce e aia?
O stea. O stea rece.
De aceea murim de frig. Nu e o defecţiune a încălzirii.
Plutim în derivă către un soare îngheţat.
Acesta e pericolul pentru versiunea asta a realităţii.
Înseamnă că acesta e visul.
Nu există stele reci. Stelele ard.
La fel ca şi asta. Doar că e îngheţată. E posibil aşa ceva?
Nu stiu totul. De ce se aşteaptă toată lumea ca eu să ştiu tot?
Bine, e ceva ce n-ai mai văzut niciodată.
Atunci asta înseamnă că ăsta e visul?
Nu ştiu.
Dar asta e situaţia, iar eu zic că avem
vreo 14 minute până ne izbim de ea.
Dar nu e o problemă.
Pentru că ştii să ne scoţi din această situaţie?
Pentru că până atunci vom fi îngheţaţi bocnă.
Atunci ce ne facem?
Rămâneţi calmi. Nu vă lăsaţi intimidaţi de situaţie,
pentru că asta s-ar putea să fie
o bătălie pe care trebuie s-o pierdem.
- E vorba numai de tine, nu-i aşa? - Ce?
O nouă stea ciudată, 14 minute rămase de
trăit şi un singur om ce poate salva ziua.
Eu nu am vrut decât un sat frumos şi o familie.
Dragă Doctore!
Dezacord între poziţii.
A fost odată un doctor bătrân din Gallifrey,
care a sfârşit prin a-şi arunca întreaga viaţă la gunoi.
Şi-a dezamăgit prietenii şi...
Nu se poate. Ni s-a scurs timpul.
Să nu staţi prea mult acolo.
Sau veţi prinde moartea aici.
Unde s-au dus copiii?
Nu ştiu. Probabil s-a terminat programul de joacă.
Vezi, asta e realitatea.
O simt pur şi simplu. Tu nu simţi?
- Eu o simt în amândouă locurile. - Eu o simt aici.
Este atât de...
liniştit şi relaxant..
Nu s-ar putea întâmpla nimic rău aici.
Dar nu prea e genul meu, nu-i aşa?
Aş fi eu fericită aşezându-mă la casa mea
într-un loc cu un pub, două magazine
şi cu nişte bătrânei care dau "reprezentaţii" foarte proaste?
De asta am rămas însărcinată, ca să nu-i văd în piesa Oklahoma.
Doctore, ce faci? Şi ce sunt grămezile alea de nisip?
Cu siguranţă s-a terminat programul de joacă.
- Dumnezeule! - Ce li s-a întâmplat?
Cred că ei sunt de vină.
Sunt numai nişte oameni bătrâni.
Nu. Sunt nişte oameni foarte bătrâni.
Scuze, Rory. Nu cred că lumea ta îi ţine în viaţă.
Salut, ţărani. Ce e asta, atacul bătrânilor?
E ridicol.
Ăsta trebuie să fie visul, nu-i aşa? Tu ce crezi, Amy?
Hai să sărim toţi în faţa unui autobuz
şi să ne trezim în TARDIS. Tu primul!
- Las-o în pace! - Mai zi o dată.
Îmi place la nebunie când face asta.
Un erou înalt şi întunecat: "Las-o în pace!".
- Las-o în pace! - Tu nu eşti aşa de impresionant.
Nu-i aşa că ştim unde ţi-e inima, Amy Pond?
Taci din gură! Taci şi lasă-mă în pace.
Ştiu pe cine vrei de fapt.
Iubeşte o roşcată, Doctorul! Ţi-a povestit de Elisabeta I?
Cel puţin ea credea că a fost prima...
Las-o baltă. Ştiu cine eşti.
- Cu siguranţă că nu ştii. - Ba sigur ştiu.
N-am idee cum de eşti tu aici, dar există o singură persoană
în acest Univers care să mă urască aşa cum mă urăşti tu.
Nu-ţi face griji în legătură cu mine.
Poate ar trebui să-ţi faci griji în privinţa lor.
Salut.
Ne întrebam unde aţi plecat. Să cerem întăriri!
Sunteţi bine? Păreţi cam tensionaţi. Bună ziua, d-le Nainby!
D-l Nainby conducea magazinul de dulciuri.
Obişnuia să-mi dea pe furiş bomboane.
Am uitat să vă mulţumesc?
- Cum a făcut asta?! - Nu e el cu adevărat.
Nu staţi pe aici. Cred că va trebui să fugiţi. Repede.
Nu putem să le vorbim?
Are un ochi în gură!
Are o întreagă creatură în ea. Toţi au. Au stat acolo ani întregi...
trăind şi aşteptând.
E dezgustător.
Nu vor ieşi şi pe altundeva, nu?
- Fugiţi! - Nu mai daţi! Vorbiţi cu mine.
Spuneţi-mi. Voi sunteţi Eknodinii.
O rasă mândră şi antică, sunteţi mai buni de atât.
De ce vă ascundeţi aici? De ce nu sunteţi acasă?
Am fost alungaţi de pe pla...
Planetă de către vecinii voştri.
- Aşa că... - Trăiţi aici în corpul bătrânilor de...
ani buni. Nu e de mirare că trăiesc
aşa mult, voi îi ţineţi în viaţă.
Am fost umiliţi şi distruşi.
Acum vom face şi noi la fel cu alţii.
Bun, are logică, într-un fel.
Destul de credibil, poate fi real.
'Neaţa.
Trebuie să părăsiţi planeta.
Stai! Opreşte-te!
Uite ce se întâmplă după tot ce
am făcut după anii '70 pentru satul ăsta.
E imposibil. Ea mă iubeşte,
am scos-o din depresie, e doar o bătrânică.
Dnă Hammill, nu înţelegem...
Rezolv eu asta, durdulia mea. Acum...
Nu pot da în ea.
Loveşte-o!
Am fugit pur şi simplu.
L-am abandonat pe Doctor.
Să nu-mi mai zici durdulie niciodată.
Nu-l vedem ani întregi, şi cumva nu prea ne mai înţelegem
- iar apoi el se sacrifică pentru noi. - Se descurcă el.
Doar îl ştii pe Doctor. Se descurcă în situaţii limită.
Îmi place la nebunie o măcelărie bună, ţie nu?
Trebuie să folosim lucrurile astea sau vor fi închise.
Dar tu probabil eşti vegetarian, pămpălău cu păr sculat ce eşti.
Mai taci odată. Am treabă.
Poate îţi trebuie un pic de somn.
Stai puţin. Dacă adormi aici, câteva sute de
pensionari furioşi te vor distruge
cu oribilele lor chestii cu ochi.
Degetele în ureche? Hai că eşti bun!
Ce urmează, să strigi valea?
Intraţi. Intraţi.
Da, avem o grămadă de "carne" aici săptămâna aceasta.
O grămadă de carne. V-aţi prins?
Îmi irosesc glumele cu tine?
Stai, opreşte-te...
Nu pot privi aşa ceva.
E şi mai rece. Noi trei trebuie să cădem de acord, acum!
Care e visul?
- Acesta, aici. - S-ar putea să aibă dreptate.
Dar ştiinţa e greşită aici. Gheaţă care arde?
Nu, nu, gheaţa poate arde,
canapelele pot citi, Universul e mare.
Trebuie să cădem de acord care
bătălie să o pierdem. Toţi trei, acum.
Bine, tu care lume crezi că e reală?
- Aceasta. - Nu. Cealaltă.
Da, dar ne contrazicem, sau ne întrecem? Pe ce să vă întreceţi?
9 minute până la impact.
- Ce temperatură este? - Afară?
Dar cât de mult sub 0 grade? Înăuntru.
Nu ştiu, dar nu-mi mai simt picioarele
şi... alte părţi ale corpului.
Eu cred că toate părţile corpului meu sunt în regulă.
Nu te mai întrece cu mine!
Nu putem să sunăm după ajutor?
Da, pentru că Universul e atât de mic, sigur e cineva în apropiere.
Îmbrăcaţi-vă cu astea, amândoi.
Un poncho. Cea mai mare crimă
a modei de la lederhosen.
Gata!
Băieţii mei... îmbrăcaţi în poncho.
Dacă vom muri, măcar să murim
îmbrăcaţi ca o trupă de folk din Peru.
Nu vom muri.
Nu, dar ni se scurge timpul.
Dacă adormim aici am dat-o în bară. Dacă ne-am putea despărţi,
atunci am avea o prezenţă activă
în fiecare lume, dar Stăpânul Viselor
ne schimbă între lumi. De ce, care e logica?
Bună idee, vegetarianule, hai să vă despărţim,
ca să pot discuta puţin cu minunatul nostru tovarăş.
Poate o voi păstra, şi tu îl poţi avea pe năsos
pentru eternitate, să vedem dacă atunci puteţi găsi realitatea.
- Tu auzi asta? - Ce? Nu.
Amy, să nu-ţi fie frică, ne vom întoarce.
Rory, Doctore, nu mă părăsiţi!
Amy, nu-i aşa că ne vom distra de minune?
Nu, vă rog, nu singură.
Scuze.
Iartă-mă. Scuze...
Scuze.
Bine, unde este?
Ajutor! Cineva să mă ajute!
Nu puteai să locuieşti lângă magazine, nu-i aşa?
E în regulă, eu sunt.
Urcaţi, urcaţi, urcaţi. Repede, repede. Aici.
Repede, săriţi. Haide, grăbiţi-vă.
A intrat toată lumea?
Haideţi, toţi patru. Repede.
Săraca Amy.
Întotdeauna te părăseşte, nu-i aşa?
Singură în întuneric.
Niciodată nu-şi cere scuze.
Nici nu trebuie.
E bine,
pentru ca nici nu o va face vreodată.
Iar acum te-a lăsat cu mine.
Înspăimântătorul, bătrânul de mine.
Orice se poate întâmpla.
Cine eşti?
Şi ce vrei?
Doctorul te cunoaşte, dar nu vrea să-mi spună cine eşti.
Dar mereu o face. Îi ia ceva timp câteodată, dar îmi spune.
Deci tu eşti ceva diferit.
Asta crezi că eşti?
- Cea în care are încredere? - Da, chiar asta cred.
Singura fată din Univers căreia Doctorul îi spune totul?
- Da. - Atunci care e numele lui?
Acum, pe care dintre aceşti doi bărbaţi l-ai alege?
Priveşte-i.
Ai fugit cu un erou arătos.
Chiar l-ai da deoparte pentru un doctor de la ţară care crede că
singurul lucru care l-ar face mai interesant este o coadă?
Încetează!
Dar probabil că e mai bine decât
să-l iubeşti şi să-l pierzi pe Doctor.
Alege o lume şi acest coşmar se va sfârşi.
Te vor asculta. Pe tine te aşteaptă.
Bărbaţii lui Amy.
Decizia lui Amy.
Afară toată lumea!
În biserică, corect. Să nu răspundeţi la uşă.
A venit timpul să iei o decizie, în amândouă lumile.
Pa. Trebuie să-mi găsesc prietenii.
Prieteni? E numele potrivit pentru
oamenii pe care îi iei de pe stradă?
Prieteni sunt cei cu care păstrezi legătura.
Prietenii tăi nu te mai văd
niciodată de îndată ce se maturizează.
Bătrânul preferă compania unei tinere, nu-i aşa?
Bine...
- Cum am ajuns aici? - Te-am cărat eu.
Mă tem că te vei trezi cu nişte vânătăi.
- Unde e Doctorul? - Nu ştiu.
Vreau să fac ceva pentru tine.
Începuse să-mi placă.
E în regulă, a trebuit să mă opresc la măcelărie.
- Ce vei face? - Nu ştiu.
Credeam că TARDIS-ul îngheţat era
real dar acum nu prea mai sunt sigur.
- Cred că vine bebeluşul. - Serios?
Aş inventa eu într-o situaţie ca asta?!
Păi, ai obiceiul să... fii încântătoare.
De ce sunt atât de disperaţi să ne omoare?
Sunt speriaţi. Frica generează sălbăticie.
Rory!
Nu! Nu vreau să mor.
Să ai grijă de copilul nostru.
Nu.
Întoarce-te.
Salvează-ne.
Tu salvezi pe toată lumea. Întotdeauna o faci.
Cu asta te ocupi tu.
Nu întotdeauna.
Îmi pare rău.
Atunci care îţi mai e scopul?
Ăsta e visul.
Cu siguranţă e ăsta.
Dacă murim aici, ne trezim, nu?
Doar dacă nu murim pur şi simplu.
Oricum ar fi, asta e singura mea şansă să-l mai văd vreodată.
- Ăsta e visul. - De unde ştii?
Pentru că, dacă asta e realitatea, nu o vreau. Nu o vreau.
- De ce nu atacă? - Ori pentru că ăsta e doar un vis,
ori pentru că ştiu ce urmează să facem.
Să fii foarte sigură. Asta poate fi realitatea.
Nu se poate. Rory nu e aici.
Nu ştiam. Nu ştiam. Chiar nu ştiam, până acum.
Îl vreau pur şi simplu.
Bine.
Îl iubesc pe Rory, şi nu i-am
spus-o niciodată, şi acum s-a dus.
Deci... aţi ales lumea asta.
Bine gândit. Ai ghicit-o.
Şi când mai rămăseseră doar câteva secunde.
Mă ţin de cuvânt. Hai să vă încălzesc un pic.
Sper că v-au plăcut micile închipuiri.
Totul a venit din imaginaţia voastră,
aşa că vă las pe voi să reflectaţi la asta.
Am fost învins.
Mă voi retrage.
Cu bine.
Ceva s-a întâmplat. Eu...
Ce mi s-a întâmplat?
Am...
Da, corect.
E bine.
Asta îmi place.
E pentru că am zis ceva?
Poţi să-mi spui ce-a fost
ca să o folosesc situaţii urgente?
Şi poate zile de naştere.
- Ce facem acum? - Eu arunc în aer Tardisul.
Ce?
Aţi observat cât de "util" a fost Stăpânul Viselor?
Minciuni constante, diversiuni, răutate răutatea,
preferam să ne scutească de poeziile umoristice absurde.
Dar mereu era foarte nerăbdător să ne
facă să alegem între vis şi realitate.
Ce faci?! Doctore! Stăpânul Viselor a recunoscut.
- Ăsta nu e visul! - Ba da, este.
Opreşte-l!
Stea care să ardă rece. Oare?
Stăpânul Viselor nu are nicio putere asupra lumii fizice.
- Ne oferea o alegere între două vise. - De unde ştii asta?
Pentru că ştiu cine este.
Întrebări?
Ce e asta?
Un bob de polen psihic de pe luncile din Karass don Slava.
Trebuie să fi stat acolo ani întregi.
Au căzut în rotorul timpului, l-a încălzit
şi ne-au adus într-o stare de vis pe toţi.
Deci atunci ăsta a fost Stăpânul Viselor?
Acele boabe mici.
Nu, nu. Nu.
Scuze, nu a fost evident? Eu am fost Stăpânul Viselor.
Polenul psihic, un parazit mintal.
Se hrăneşte cu orice e întunecat în mintea ta.
Îi dă o voce, o întoarce împotriva ta.
Eu am 907 ani.
- Am trăit multe. - Dar de ce nu s-a hrănit şi cu noi?
Întunericul în voi doi? Ar fi murit de foame imediat.
Îmi aleg prietenii foarte atent.
Altfel rămân în propria mea
companie, şi ştiţi ce înseamnă asta.
Lucrurile pe care le-a zis despre tine,
crezi că sunt adevărate?
Amy, în momentul ăsta o întrebare îi va veni lui Rory în cap.
Şi pentru că văd că răspunsul îi va schimba viaţa,
cred că ar trebui să-i acorzi atenţie maximă.
- Da. De fapt, da. - Păi vezi.
Pentru că ceea ce nu înţeleg e că ai aruncat
Tardisul în aer, asta a oprit visul,
dar ce a oprit visul din Leadworth?
Am izbit camioneta de o casă.
Da... nu-mi amintesc partea asta.
Nu, tu nu erai acolo, tu erai deja...
Deja ce?
Mort. Ai murit în acel vis. Dna Poggit te-a omorât.
Bine.
Dar cum de ai ştiut că e un vis?
Înainte să vă izbiţi cu camioneta,
de unde ai ştiut că nu veţi muri?
Nu am ştiut.
Da.
Deci...
Deci, acum încotro?
Sau să mă duc la piscină să dau nişte lungimi?
Nu ştiu.
Îmi convine oriunde. Eu sunt fericit oriunde.
Depinde de Amy de data asta.
E decizia lui Amy.
Din episodul următor
Pământul pare ciudat.
Pământul din jurul tău mănâncă oameni.
- Ai oprit săpăturile, nu-i aşa? - Da.
Atunci de ce încă mai aud zgomote?
Doctore, ce-a fost asta?
Vin monştrii?
În această situaţie eu sugerez... Să fugiţi!
Amy! Haide, te-am prins!
Amy, nu! Nu!
- Ai mai întâlnit monştri? - Da.
- Ţi-e frică de ei? - Nu.
Le e frică lor de mine.
Traducerea şi adaptarea: Phantom/al3x04 Subtitrari-noi Team
www.subtitrări-noi.ro
Pentru comentarii: www.tvblog.ro