Spui că şi maşina lui a dispărut?
Camioneta lui, un Dodge Ram.
Am trimis o copie la Înmatriculări.
Soţul dumitale e un tip distrat?
Sau ai observat vreo schimbare în comportamentul său?
Era...
Nu. Adică încerca să termine o carte.
Este scriitor.
Aşa că era cam stresat, dar nimic ce nu aş fi...
Avea treburi pe malul vestic?
În Algiers, poate în Gretna?
Avea vreun motiv să ia feribotul către Algiers?
Nu, nu ştiu de nimic de genul acesta.
Ce?
Ce-aţi auzit?
Acum două zile, un tip de pe feribot
a trecut către Algiers
şi i-a spus operatorului că a fumat o ţigară cu un tip masiv.
L-a văzut pe individ ducându-se către proră,
s-a întors cu spatele o clipă şi apoi tipul dispăruse.
Nu a văzut pe nimeni căzând în apă,
dar nici nu l-a văzut pe tip coborând în Algiers.
Camioneta...
Pe feribot rămăsese un Dodge albastru?
Nu, doamnă.
În orice caz, având în vedere acest raport de pe feribot
şi faptul că soţul tău nu a venit acasă,
îi voi arăta fotografia lui tipului care a făcut raportul,
să vedem dacă îl identifică.
Dacă era soţul meu şi n-a coborât în Algiers,
nu avea cum să se întoarcă pe Canal Street?
Probabil a făcut o plimbare dus-întors.
Da, doamnă. Putea foarte uşor
să se întoarcă pe feribot şi să revină pe malul estic.
Ai absolută dreptate.
Te rog să mă ierţi, dar soţul tău ar fi putut avea vreo amantă?
Vreo altă femeie?
Nu, nu-i vorba despre asta.
Bea? Ia medicamente?
Nu, şi s-a lăsat de fumat în urmă cu ani buni,
aşa că nu se potriveşte cu cel de pe feribot.
Bine. Normal cÄƒ Ã®i vom verifica cÄƒrÅ£ile de credit
sÄƒ vedem dacÄƒ apar cheltuieli recente.
Ţinem legătura şi sună-mă dacă auzi ceva, bine?
Sper că se va întoarce acasă în curând.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
"Şeful", "Cercetaşul", "Stegarul" şi "Vraciul",
roluri în grupurile "Indians" din timpul carnavalului de Mardi Gras.
TREME Sezonul 1 Episodul 10
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulţumiri www.addic7ed.com
Davis, eşti necruţător.
Mamă, să-ţi citesc un articol de luna trecută din "Offbeat".
"Poate cu excepţia creaţiei lui 5th Ward Weebie,"
"deja clasicul bounce 'La naiba cu Katrina',"
"Mcalary, cu cele patru cântece ale sale,"
"a produs cel mai sarcastic comentariu politic de după furtună."
"Versiunea lui a cântecului 'Shame, Shame, Shame'"
"al lui Smiley Lewis"
"merită, în sine, preţul întregului E.P."
Habar n-am ce este un "clasic bounce", dragule.
Nici nu vrei să ştii.
Mamă, nu vă cer să faceţi
mai mult decât sunt dispus să fac eu însumi.
Uite. 2.200$.
Asta e partea mea. Bani peşin.
- 2.200$. - Vinde droguri.
- Ce? Nu. - Cu atâta bănet în buzunar?
Băiatul vinde droguri.
Melba, sunt banii din vânzările ultimului meu disc.
Şi ştii ce? Am scos mai mult de 4.000$ în ultimele două luni.
4.000$? Şi ce-ai făcut cu restul?
Am... avut cheltuieli.
Uite. Pentru un CD cu durată normală,
îmi trebuie studio şi muzicienii trebuie plătiţi.
- Şi când termină trebuie să pun... - Cât? Cât?
Cu costurile de imprimare, poate 7.000-8.000$.
Îl voi convinge pe tatăl tău să mai pună 2.200$.
- Dar nu vor ajunge. - Atunci angajează-te.
Da, ai dreptate.
Ce vrei să-ţi bagi în gură?
- Pe bune, ce-i asta? - Nu sunt sigur.
- Un seriola galben, cred. - Un seriola galben?
- Hamachi. - Hamachi. Sigur.
Vrei să guşti puţin?
Nu. Antoine Batiste mănâncă doar peşte gătit.
- Eşti sigur? - La naiba, da.
Trebuie să-l dai prin nişte unt
şi să adaugi puţin seu înainte să vorbeşti cu mine.
Nişte tempura pentru omul meu.
- Temp-ce? - Stai jos, frăţioare.
- Te-am chemat cu un motiv. - În regulă.
Alege.
- Da? - Da.
Bum.
- Toussaint? - Da, un spectacol-tribut
pentru toţi maeştrii R&B de la Cosimo.
Irma, Lloyd Price. Omul vrea câteva zile de repetiţii.
Concertul e duminică. Se intră doar cu invitaţie.
- Se vine la costum. - Cât e scorul?
1.000$ pe cap de om.
Măiculiţă!
Da.
Ce era în cealaltă mână?
Ceva mic, două nopţi la House of Blues.
O formaţie de rock caută nişte suflători în acelaşi weekend.
Nu pot merge la amândouă, nu?
Fii binecuvântat, frăţioare.
Uite, tipule... Mergi la concert.
I-am zis lui Toussaint că e acoperit.
Da, da, da.
În stil New Orleans.
Unde e sosul picant?
Bine, bine, sunt aici.
De ce m-ai sunat? Şi cine ţi-a reparat acoperişul?
- El. - De unde a avut bani de materiale?
- Am pus deoparte. - N-ai scos cine ştie ce profit.
N-am făcut-o pentru bani.
Uite cum stă treaba, Riley.
O să renunţ la procesul împotriva ta
şi apoi îl vei ajuta pe dl Reyes.
Vei repara al doilea camion pe care îl ai,
apoi o să-mi iau propria echipă
şi o să repar acoperişuri cu autorizaţia ta.
Ce zici, partenere?
Mulţumesc, doamnă.
Nu, eu îţi mulţumesc.
Riley, ai putea măcar să-i cumperi băiatului câteva beri.
În regulă.
Nimic?
Tată...
Da, e frumos.
- În regulă. - Da.
Îmi mai trebuie nişte mărgele albastre. Sun-o pe sora ta.
- Poate mai e la magazin. - În regulă.
Ce se întâmplă dacă nu terminăm?
- Întotdeauna terminăm. - Da, doar dacă nu o facem.
Atunci scoatem pistolul cu lipici,
îl folosim pentru material şi ne descurcăm.
Fără lipici. Eu sunt "Indian" tradiţional.
Vom avea gata costumul Şefului, al Cercetaşului şi al Stegarului.
Da, Ronnie va fi Stegarul. Eu voi fi Cercetaşul.
Ce vremuri ciudate. N-am mai fost Cercetaş de când a venit Delmond.
Chiar dacă nu ai fi fost arestat, n-aţi fi fost gata de Mardi Gras.
Nu-i adevărat.
Întotdeauna lucrez la costum până nu mai e timp.
Nu mă îndoiesc, şefule.
Ai multe de făcut ca să fii cel mai frumos.
Costumul de-acum trebuie să fie mai frumos decât cel de anul trecut.
De-ar fi fost uşor, oricine ar fi fost "Indian".
Uite cine-a apărut pe stradă fix când o sunam.
- Bună, Davina. - Ne mai trebuie mărgele albastre.
Şi nişte aţă neagră, mai multe mosoare.
Şi ce trebuie să faci ca să mănânci ceva la prânz, aici?
Da, despre asta vorbesc. Prânzul pare o idee bună.
- Bine, ştii ce? - Vino încoace, dragă.
Darius, ajut-o pe Davina să le aducă de mâncare tuturor.
Jur. La anul, de Mardi Gras, o să rămân în Houston.
Cei din Houston nici nu spun aşa ceva.
Pe naiba!
Deci cum o să faci rost de bani?
Mă voi angaja.
Asta e o greşeală.
- Ce? - New York, tu.
Vom vedea, nu-i aşa?
Nu te duce.
De ce nu?
Ne înţelegem bine.
Doamne, Davis.
Acum ar fi trebuit să îmi spui că mă iubeşti,
că nu poţi trăi fără mine şi că dacă voi rămâne
vom trăi fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Cumva...
Cumva voiai să spun asta?
La naiba, nu.
Voiam doar să-ţi văd moaca atunci când aş fi spus-o.
Dumnezeule.
Nu ştiu cum voi vinde locul ăsta
sau cui i-l voi vinde.
N-are pereţi, la parter n-are electricitate,
pe acoperiş e o prelată albastră. Toţi vor fugi.
Mai lasă-mă o zi.
- Ce? - O zi, să te conving să nu pleci.
Nu-i vorba despre tine, Davis.
Ştiu asta, dar mai vreau o zi.
Pentru ce?
Un cântec e greu de scris, nu?
Ai încercat vreodată?
Sunt doar o interpretă.
De fapt, nici nu prea cânt.
Te-am auzit cântând.
Doar o armonie mititică.
Păi... îl port în mine. Trebuie să iasă la suprafaţă cumva.
Uneori, un cântec nu-ţi dă pace până îl găseşti şi îl scrii.
Nu ştiu. Cred că mi-ar fi ruşine să cânt ceva compus de mine.
De ce?
Lucinda Williams va fi mâine seară la Tip's.
- Ai văzut-o vreodată? - Live, nu.
Îmi place albumul "Car Wheels".
Vrei să mergem?
Nu e o întâlnire, dră. E doar puţină muzică.
Dacă vom câştiga destul în piaţă, astăzi, sigur. De ce nu?
Asta e tot ce am pentru tine.
Măcar are rimă.
Era după Chalmette, aproape de English Turn.
Un căpitan de remorcher ne-a anunţat despre ea.
Ai noroc că n-a durat mai mult.
În anotimpul ăsta, un cadavru stă la fund mai mult de-o săptămână.
- Voiam să spun... - Mamă?
Du-te sus, scumpo.
Vin şi eu, într-o clipă.
- În regulă. - Bine.
Sună-ne de dimineaţă. Ne vom ocupa de tot.
Nu!
PROFESOR GĂSIT MORT ÎN RÂU
Sfinte Sisoe!
- Îl cunosc pe tipul ăsta. - Pe cine?
Tipul care a căzut de pe feribot şi s-a înecat.
Eram profesorul de pian al fetei lui. Soţia lui e avocata mea.
Dumnezeule.
Şi eu îl cunosc. Este Cray, soţul lui Tony.
Dumnezeule.
Cum poţi să cazi de pe un feribot?
- Biata nevastă-sa. - Şi fetiţa lui...
Oraşul ăsta...
- Nu spune asta. - Ce?
Vei vedea. Ziua ta începe de mâine.
De mâine? De ce nu azi?
E nevoie de un plan şi eu încep să-l aplic.
Davis are un plan.
Mulţumesc, dnă Williams.
Se pare că toţi cei de acolo se răsucesc în mormânt!
- Aveţi partiturile? - Da, domnule.
- Da. - Toate paginile?
Astea sunt aranjamentele originale.
- Bună. - Ce mai faci?
- Ţi se face un costum? - Da, frăţioare.
O să facem o chestie din-aia de şcoală veche,
nişte costume aurii sau aşa ceva.
- Aurii? - Da.
Mai bine din viscoză albastră.
Cu rever negru.
Încerc să vă ajut să ajungeţi în lumea bună.
Dintotdeauna mi-am dorit un concert ca acesta, dle Toussaint.
Acum ai parte de el. Dar mai întâi... muzica.
Va începe legendarul domn Price.
E o piesă pe care o voi începe în "Re" major la pian,
trompetele vor intra la măsura a şasea,
apoi de două ori la măsura a doua,
la acordul M7,
din nou la primul acord şi gata.
Eşti pregătit, Lloyd?
Haide, şefule. Sunt gata.
Cu toţii.
Ai grijă!
Cererea documentaţiei pentru
incidentul de pe podul Danzinger poate aştepta.
- Nu avem termen pentru astea... - Bine.
...dar poate că vom avea o audiere mai încolo, săptămâna asta,
în procesul împotriva închisorii parohiei Jefferson.
Cere amânarea,
dar e judecătorul Portis, aşa că te-ar putea refuza.
- Când va afla motivul... - Şi... Dumnezeule.
Şi problema cu Brooks...
Sora lui trebuie să accepte o a doua autopsie.
Se opune, dar este singura cale prin care...
Toni, opreşte-te. Încetează.
Voi reciti fiecare dosar.
Nu voi lăsa nimic să-mi scape. Promit.
Nimic din toate astea nu-i important acum pentru tine.
Nimic.
- Ce face Sofia? - Încă doarme. Slavă Domnului.
A plâns până în zori.
Nu înţeleg cum a...
Mama soseşte astăzi din Saint Pete
şi va veni aici direct de la aeroport.
Dacă Sofia se trezeşte înainte spune-i să mă sune.
Sigur. Fă ce trebuie să faci. Eu sunt aici.
Stă doar o săptămână, două. Vine din Seattle
şi de fapt e apartamentul ei. Eu îl subînchiriez.
Nu-i nimic. Nu-ţi face griji.
Dar îmi place să te ştiu aici.
Imediat ce pleacă, te poţi întoarce.
Nu trebuie să te întorci la Sonny.
Dacă nu vrei, vreau să spun.
- Ştiu. - Aş putea da nişte telefoane...
Nu-i nicio problemă. Am intrare în câteva locuri.
Serios. Ai fost minunată.
Tăticule.
Trebuie să dormi puţin.
Haide, tată. Tragi de timp.
Întoarce-te şi fă pauză câteva ore.
- Vei munci de două ori mai repede. - Da.
Poate că aşa este.
Trezeşte-mă la timp pentru cină.
Bună.
Crezi că vom mai termina două costume până mâine seară?
Pot să-mi desfac costumul, să-l ajut pe George.
Să-i ajut pe Cercetaş şi pe Şef să fie puternici.
- Atunci asta vom face. - Nu.
Trebuie să muncim ca să fie toate trei gata
şi apoi vom ieşi împreună, ca întotdeauna.
- Nu vom termina. - Delmond are dreptate.
Trebuie să-l desfacem pe al meu
pentru ca faţa şi spatele paradei să fie puternice
şi noi vom aduce doar pasiunea.
Îţi vei purta vechiul costum?
Totul pentru şef.
Katrina e o mare ticăloasă.
Da.
Stai aşa. Cine-i va spune tatălui tău?
- O voi face eu. - Bine.
I-aş putea spune că a fost ideea voastră,
dar sigur îi voi spune.
Bună. Sunt Paige.
- Paige Royer. - Bună, Paige.
Mişto tatuaje.
Annie.
Pentru început, fără sacrificii de animale.
De acord.
Fără comentarii defăimătoare despre conducerea postului.
De acord.
Fără miştouri legate de compilaţiile pentru strângere de fonduri,
O.Z. Umbrellas sau alte chestii comerciale.
- De acord. - Vă veţi implica în totalitate
în strângerea de fonduri, pentru următoarea compilaţie.
De acord. De asta mă plăteşti,
de vreme ce pentru muzică nu-ţi plăteşte nimeni un salariu decent.
Şi te vei supune unor cerinţe legate de lista de melodii,
condiţionate de campaniile promoţionale ale postului.
- Da? - Da. Da.
Bine. Avem un loc în programul matinal.
- Începi diseară dacă eşti în stare. - Bine, Darnell.
Copilaşii tăticului au nevoie de pantofi.
Au nevoie de pantofi. Eu am nevoie de o trompetă.
- Te urmăreşte ghinionul. - Nu pricep asta.
5$. Cresc miza cu 5$. Încă cinci.
Şi tu pui cinci? Omule, haide.
Poftim.
În regulă.
Ce bine e să mă întorc aici.
Am şansa să vă iau iar banii.
Te rog. Îmi ţii copiii în şcoală de mai bine de zece ani.
- Jucaţi des? - Nu, doar când ne întâlnim.
- E un joc amical. - Muzicieni umili pierzând timpul.
La naiba.
Nu-s chiar aşa de umil la ce cărţi mi-ai împărţit.
Egalez cei 2$ şi mai pun cinci.
Poftim.
Ultima oară am făcut asta la concertul de ziua lui Cosimo, nu?
Aşa-i.
- Da, acum câţiva ani. - Aşa este.
Nu ştiu cine a împărţit cărţile astea,
dar am o mână de doi bani.
La naiba.
Ia auziţi.
Acceptaţi să jucăm pe datorie?
Pentru că o să câştig nişte bănuţi după concertul ăsta.
Nu mai spune.
Stai jos, tinere. Dă-i tipului nişte jetoane.
În regulă.
Etalaţi cărţile.
- Ce asculţi acolo, D? - "Juvenile".
A apărut un album nou. Se cheamă "Reality check."
M-aţi lăsat să dorm prea mult.
Am nevoie doar de vreo oră.
Mie mi se pare că-ţi trebuie mai mult de o oră.
Ce?
Eu am decis, tăticule.
Ştiam că nu vom termina costumele la timp, aşa că am luat decizia.
Ronnie a zis că va purta
un costum mai vechi cu altă coroană şi alt steag.
E aşa de hotărât, că nu-l va face nimeni să se răzgândească.
Tu ai decis?
M-ai trimis la culcare şi ai făcut pe şeful.
Acum sunt doar un bufon obosit
care încearcă să se asigure că rezolvăm la timp.
Ce porcărie chinezească ascult acum?
Frăţioare, nu-l băga în seamă.
Spune asta doar pentru că aşa i-a zis Cab Calloway lui Dizzie.
"Nu cânta chinezăria aia în formaţia mea."
Cab se înşela, dar eu am dreptate.
Bună, New Orleans. Sunt D.J. Davis,
înapoi după scurta mea vacanţă politică.
L-aţi ascultat pe Slidell, Juvenile din Louisiana,
de pe noul album, cu piesa "Animal".
Înainte a fost Mystical cu "Danger".
Şi înainte, dra Cheeky Blakk cu "Let Me Get That Outcha".
Şi am început cu Lil Wayne,
cu piesa "Fireman" de pe "Tha Carter II".
E trecut de miezul nopţii
în prima zi a Sf. Iosif de după furtună
şi mă întreb dacă vom vedea nişte "Indians" pe străzi.
Ştiu că mulţi oameni nu sunt pe acasă
şi că mulţi nu au putut să-şi îmbrace costumele,
aşa că voi pune o piesă de pe scena locală
şi voi dedica acest cântec oricui este acasă,
muncind din greu în această dimineaţă
ca să îşi coasă costumele cele frumoase.
Cinci.
Ce ai acolo?
Un ful.
Da, astăzi am mâna fermecată.
- Înţelegi ce spun? - Da.
- Da. Bine. - Nu, nu.
Aşa, asta-i de plecare.
Te-ai întors! Ce bine...
- 'Neaţa. - Bine. Şase luni şi m-am întors.
De parcă n-aş şti.
Asta este.
Bine.
- Eşti gata? - Ţi-ai pierdut minţile, Davis.
- Pe bune. - Facem o chestie bună.
Doamne.
- Ce naiba, Davis? - Ţi-am cerut o zi.
Ziua aceea a început acum patru minute,
la ora 9 dimineaţa, Zona Centrală.
Gogoşi de la Du Monde.
Gogoşile nu ţin prea bine, Davis.
John, te rog să începi ritualul şi formalităţile.
Tipule, ai trezit-o pe doamna.
A venit la mine acasă, de dimineaţă,
zicând că e o urgenţă.
Stai după colţ. Ea se mută în New York.
- Asta nu-i o urgenţă? - S-a întors la O.Z.,
a zis că nu-mi mai difuzează nimic dacă nu fac acum ce-mi cere.
Ştie că glumesc.
Tipule, haide. Asta e clipa ta.
Mulţumesc.
Tipul cântă ca Sam Cooke.
Ba cânt ca John Boutte.
Dar, dragă, o zi binecuvântată să ai şi sper să te răzgândeşti.
Mulţumesc.
Ai fost incredibil de scump, serios.
Stai să mă îmbrac şi să le mâncăm pe verandă.
Nu-i nimic. Vine un taxi.
Mulţumesc, dle Boutte. Serios.
Îmi eşti dator.
O clipă ca asta... nu o trăieşti în New York.
Încă mai e bună.
Poţi să recunoşti.
Îmbracă-te. New Orleans are nevoie de tine.
Aţi găsit-o de dimineaţă?
Da. Patrula de poliţie i-a verificat numărul.
Îmi pare rău, Toni. Cu adevărat.
- Cumva au... - Nu.
De asta te-am sunat.
- Îmi făceam griji că... - Înţeleg.
Uite, îmi...
Mă voi plimba pe stradă şi voi bea o cafea
cu prietenii mei de acolo.
Camioneta e descuiată.
Torpedoul e deschis.
Cumva...
Dacă găseşti ceva, du-l acasă, bine?
Tot ce găseşti prin casă care să explice ceva,
păstrează şi lucrurile acelea.
- Terry... - Gândeşte-te la fiica ta.
Trebuie să creadă.
Îmi pare rău, Toni.
Condoleanţe pentru pierderea suferită.
TE IUBESC. CRAY
Nu-i rău. Nu-i rău.
- Şi Renard? - Da?
Dacă mai vrei un refren pe lângă acel solo
şi ai chef, este al tău.
Să luăm pauză jumătate de ceas şi să ne pregătim pentru Irma.
Bine, cine face cartea?
Vorbeşti serios?
- Eşti dependent, fiule. - Ia zi, frăţioare.
Îmi lipsesc 100$. Daţi-mi şansa să-i recuperez.
Jucaţi poker?
Doamne! Un rechin simte miros de sânge.
- Cine? Irma? - La poker? O să te facă fărâme.
Vă e frică de Miss Irma?
- Nu. - Miza?
Un dolar, cinci şi zece.
Dă-mi jetoane.
În regulă.
Nu se compară nimic cu stejarii.
Haide, Davis. Şi în New York sunt copaci.
- Nu ca ăştia. - Două cuvinte. Central Park.
- Dar... - Fără "dar". Niciun "dar".
Central Park. Aşa-i?
Un punct înscris pentru Big Apple.
Unu la unu.
Dacă problem e costul unei autopsii postmortem,
poate că biroul meu poate oferi un subsidiu.
Nu-i vorba de bani.
Dar dacă vrem să aflăm vreodată...
Ce putem afla să nu fi ghicit deja?
Fratele meu s-a dus. Mulţi oameni s-au dus.
Şi noi, cei rămaşi, trebuie să trăim de pe-o zi pe alta.
O aud pe mama cum se trezeşte.
Ai grijă de tine.
Transmite-i lui Toni condoleanţe pentru soţul ei, da?
Bine.
Doamnă, sanvişurile sunt gata.
Am fi luat prânzul la Uglesich de-ar mai fi fost deschis.
Sau la Parasol,
dar ştiu că-ţi plac crevetele mai mult decât friptura de vită.
Aşa ceva nu găseşti în New York.
Au sanvişuri de toate felurile.
"Minunile lui Po" nu sunt sanvişuri.
Sunt un mod de viaţă.
Ce urmează în ziua mea?
Un pui de somn.
Probabil că nici de asta nu ai parte
în "Gotham City" ăla jalnic.
Annie, îmi pare rău.
Şi mie.
Vino acasă.
- Era în patul nostru. - Atunci ne luăm altul.
- Am nevoie de timp. - Bine, dar hai să cântăm împreună.
Acum compun cântece. Ar trebui...
Uite, dacă se întâmplă, bine.
Nu, vreau să zic... să o facem pe bune, Annie.
- Noi doi, împreună... - Sonny, am nevoie de timp.
Şi vreau să cânt când vreau, cu oricine am chef.
Trebuie să vezi asta.
Eşti o muziciană mult mai bună decât mine.
Mă laşi în urmă.
Nu voiam să te părăsesc.
Şi acum?
Sunt Cercetaşul!
Frumosul Cercetaş! Gardienii Flăcării!
Cercetaşul!
Stegarul!
Cercetaşul! Gardienii Flăcării!
Mare şef!
Aduceţi-l pe marele şef!
Marele şef!
Mare şef! Mare şef!
Să-i distrugem, şefule!
Îi vom distruge acum!
Aşa îşi prezentau muzicienii piesele.
- Arătăm bine, nu-i aşa? - Pe vremuri, da.
Ce-ar fi ca după spectacol să mergem undeva
şi să continuăm partida?
Am nevoie de şansa să-mi recâştig banii.
Irma te-a lăsat falit, frăţioare.
Mai am nevoie doar de câteva mâini.
I-ai zis că e singura noastră şansă să documentăm rănile, da?
I-ai explicat, nu-i aşa?
Am făcut-o la fel de bine ca tine, Toni.
A înţeles. A făcut-o.
Doar că nu vrea să o facă.
Nu ştiu, Toni.
Se pare că adevărul nu e întotdeauna o eliberare.
E doar o altă povară pe care o au de purtat.
Dar nu-ţi face griji acum cu asta. Tu de ce ai nevoie?
Cum rămâne cu aranjamentele pentru Creighton?
Astăzi am fost la avocat şi am deschis testamentul.
Nicio surpriză.
Voia o înmormântare cu fanfară.
- Da? - A scris în testament.
A dat şi numele cântăreţilor pe care îi dorea.
Eureka Brass Band.
A lăsat şi o listă cu cântece pentru înmormântare.
Vrea să fie incinerat
şi serviciul religios să fie doar pentru familie.
Poate că formaţia o va ajuta pe Sofia.
A renunţat. A lăsat-o baltă.
Tot oraşul ăsta blestemat e distrus.
Iar noi am rămas aici, trăind de pe-o zi pe alta.
Nu pot dansa pentru el când s-a dat bătut.
Dl Dave Bartholomew.
Aşa cum se cuvine, frăţioare.
Şi, iubitule...
voi rămâne în preajma ta.
Şi ştiu... Ştiu, cum ţi-am spus...
Cum ţi-am spus de atâtea ori...
Că te vei întoarce.
Şi da, te vei întoarce să-mi baţi...
Să-mi baţi la uşă.
Vin Gardienii!
Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
- Congo! - Gardienii Flăcării!
- Venim, Gardienii! - Naţiunea Congo!
- Gardienii, venim! - Congo!
- Naţiunea Congo. - Gardienii, venim!
Cercetaşule! Cercetaşule!
- Gardienii, venim! - Congo!
- Naţiunea Congo! - Gardienii, venim!
- Ce se întâmplă? - Cercetaşul vede alt Cercetaş.
Asta e Naţiunea Congo.
Donald ţi-a zis că va ieşi şi el, nu mai ştii?
Gardienii, venim!
Vine Marele Şef! Fiţi pregătiţi!
Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
- Gardienii Flăcării! - Nicio grijă. Nicio grijă.
Gardienii, venim!
- Trupa mea e plină de curaj. - Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
- Gardienii Flăcării! - Congo!
Gardienii, venim!
Venim, Gardienii!
Cercetaşule!
Gardienii Flăcării!
Nu ştii cum mă cheamă?
Cercetaşul! Naţiunea Congo!
- Stegarule! - Stegarule!
Stegarule!
- Stegarule! - Stegarule!
Congo!
Gardienii, venim!
- Gardienii Flăcării! - Naţiunea Congo!
Gardienii, venim.
- Gardienii Flăcării. - Congo.
L-am prins pe Marele Şef! L-am prins pe Marele Şef!
Gardienii, venim.
- Congo. - Gardienii Flăcării.
Sunt Marele Şef al Gardienilor Flăcării!
- Gardienii, venim! - Congo!
Gardienii Flăcării!
- Gardienii, venim! - Naţiunea Congo!
Gardienii flăcării!
- Congo! - Gardienii, venim!
- Gardienii Flăcării! - Naţiunea Congo!
Sunt Marele Şef!
- Congo! - Gardienii, venim!
- Gardienii Flăcării! - Naţiunea Congo!
Gardienii, venim!
- Congo! - Gardienii Flăcării!
Nu sunteţi pregătiţi pentru oamenii mei! Venim!
- Gardienii, venim! - Congo!
Gardienii Flăcării!
- Gardienii, venim! - Naţiunea Congo!
Gardienii Flăcării!
- Gardienii, venim! - Congo!
Gardienii Flăcării!
- Naţiunea Congo! - Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
- Congo! - Gardienii, venim!
- Ce se întâmplă? - Respect pentru respect.
Pricepi? Respect pentru respect.
Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
- Congo! - Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
Gardienii, venim!
Gardienii Flăcării!
Mă ia puţin din sufletul meu.
- E Erma Franklin, scumpule. - Greşeala mea.
Dă-mi nişte bani.
Mai vino, frăţioare.
- Şi e încă ziua mea? - E încă ziua ta.
Ştii, aici au filmat "Pretty Baby".
Îţi trec gânduri murdare prin cap, Davis?
Păcat că n-ai rezervat o cameră.
Ia te uită, ce mai profiţi de ocazie.
- Pardon. - Scuze.
"High Life" de 40 de dolari?
"Hunter's Field". A fost nebunie, tipule.
Şi ai zis că au venit şi găştile din centru?
Multe. E frumos, nu?
Da.
Eşti frumos, şefule.
Eşti cel mai frumos.
O să iasă urât.
Înapoi, în maşini.
Ăsta e ticălosul care l-a lovit pe Doby.
Cel de acolo.
Urcă-te la loc în blestemata de maşină.
Acum, drăcia dracului.
Să mergem. Să mergem.
Ce tâmpenie.
Hei, hei, mamă...
Hei, hei, mamă.
Tata sare.
- Vine tribul cel mare. - Abia aştept anul viitor, băiete.
Stegarul cântă.
Trage sforile.
Marele Şef zâmbeşte.
Ajung pentru televiziunea prin cablu şi de-ale gurii.
N-ai scos mai mult după nenorocitul ăla de concert
la cât aţi repetat?
Fetiţo, habar n-ai tu.
Ai zis că e concertul lui Toussaint.
Toussaint e un tip dur, iubito.
Cherry!
La naiba!
- Eşti gata să pleci din nou? - Da, vine taxiul să mă ia.
Ţi-am umplut rezervorul.
Poate ajungi înapoi în Houston,
dar tărăboanţa aia papă ceva benzină.
Tăticule, tu n-ai ratat niciun an.
Niciodată. N-am de gând să încep acum.
Dar n-aş fi reuşit fără voi.
Da, mi-a plăcut să văd asta.
Se vor întoarce mai mulţi la anul.
Poate îţi vei găsi şi tu timp.
Şcoala veche.
Nu ştii nimic despre asta.
Este Louis Jordan.
Se poartă de parcă nu l-ar fi ascultat
în fiecare zi, când era mic.
Ai întârziat. Ai intrat târziu.
Încearcă să te întorci în...
- Tu respecţi măsura. - Nu respect...
Băiete, respect măsura de când aveai scutecele pline de rahat.
- Haide. - Cântă naibii "Changes".
O să cânt "Changes". Tu cânţi porcăria aia chinezească.
Nu, nu, nu. Voi, cântăreţii moderni de jazz
trebuie să ascultaţi nişte Count Basie
- şi să învăţaţi cum se cântă. - Haide...
Doar gura e de tine.
Ştii că dau din gură pentru că încerc să te învăţ ceva.
Ascultă-l pe tatăl tău, te rog.
Dacă sună cineva în urma anunţului meu,
notează oferta şi trimite-mi-o prin e-mail.
Trebuie neapărat să vând camioneta asta.
Trimite-le condoleanţele mele rudelor lui Daymo.
Ai grijă de tine, Jacques.
Arată-le cum se găteşte celor din New York.
Aşa crezi?
Sunt binevenită oricând, nu?
Ce-am făcut ca să merit asta?
Nu am unde locui,
aşa că poate mă primeşti câteva săptămâni.
- Dacă e o problemă... - E un coşmar.
Sunt devastat.
Da.
Am o canapea.
Dacă simţi că...
Adică, aş putea să stau pe canapea.
Adică, ai putea să stai pe canapea...
Ne gândim noi la ceva.
Atenţiune, pasageri ai Zborului 1794
către aeroportul internaţional Charlotte Douglas.
Îmbarcarea începe în...
- Da? - Daymo! Unde mi-e băiatul?
- Jacques, unde eşti? - Pe drum. Tu?
Nu. M-am întors să închid totul.
Mama a plecat cu ei dimineaţă, devreme.
Dar eu rămân aici. Ce se întâmplă?
Ce? Îl iau eu. Nicio problemă.
Da.
Şi spune-i şefei să nu-şi facă griji.
Mă descurc, bine?
- Bine. - În regulă.
În regulă. Unde naiba sunt cheile mele?
Nu.
Ce faci? Motorul e pornit.
Caut discul lui Baby Dodds cu Danny Barker.
Eşti nebun? Şi ce sunt toate astea?
E lampa mamei, Me and Maestro, nişte LP-uri ediţie limitată.
Nu avem loc pentru astea. Şi aşa e plin până la refuz.
Haide.
- O, da! - Batiste!
Ne vedem în câteva zile, Bats.
Ce ziceţi să vin după voi?
Bine? Îmi pun lucrurile în maşina mea.
Am mai vorbit despre asta, Antoine.
Riscă să se dezmembreze sau să rămâi în urmă.
Urcă naibii în maşină.
Şi aşa suntem în întârziere.
Bine.
Bună.
Uite-o.
În sfârşit, am ajuns.
16 ore până în Huntsville.
Cine-ar fi zis? Bună.
Slavă Domnului că mi-a venit copilul acasă.
- Bună, mamă. - Să-ţi pun nişte cafea.
- Bine. - Ţi-e foame?
Nu.
Prognoza oficială este de furtună de categoria 5 pe coastă,
aşa că aşteptaţi-vă la un uragan devastator.
Încă se îndreaptă către New Orleans.
Iată drumul prognozat.
- Poftim, dragă. - Mulţumesc, tăticule.
...normal la uraganele foarte puternice,
în general mergând drept către coasta SE a Louisianei.
Ne aşteptăm să-şi schimbe direcţia către nord,
în următoarele câteva ore.
- Pleci? - Aşa vrea el.
Vine drept spre New Orleans. De categoria 5.
Ne va ocoli în ultima clipă. Ca întotdeauna.
Noi, familia Mcalary, nu fugim de uragane, deci...
Ne vedem mai încolo, oameni buni.
De câte ori va trebui să facem asta, Del?
Da, m-am cam săturat.
Trebuia să fi plecat ieri, cât mai aveai cum.
- Îl ştii cum este. - Da. Rămâne mereu la urmă.
- Ultimul care rezistă. - Te-ai uitat pe Canalul Meteo?
Da, acum mă uit. Ce mărime are...
E mare cât tot Golful Mexic.
Mi-e frică, Del.
Ai avut dreptate.
Trebuia să fugim mâncând pământul ieri dimineaţă.
Păi acum suntem aici.
N-are rost să ne batem capul cu ce trebuia să facem.
...pe coasta fluviului Mississippi în timpul nopţii.
Dar deocamdată e doar o speculaţie din partea experţilor.
Între timp...
Mă gândeam că ar fi mai bine să ieşim de pe drumul statal.
N-am mai văzut niciodată atâta trafic.
Măcar avem benzină.
- L-ai găsit pe David? - Nu, mamă.
Ne pare rău, toate liniile sunt ocupate.
Linia e ocupată.
O să încerc mai târziu.
La naiba.
- E aiurea. - Da.
- Crezi c-ar trebui să plecăm şi noi? - Cu maşina cui?
Şi îmi cam place aşa...
Doar noi doi şi cerul, iubito.
Uite.
Parcă ar fi învineţit.
Partea cea mai periculoasă a furtunii e cea numită
sectorul frontal-dreapta al uraganului.
Credem că va veni încoace,
către Mississippi, în Louisiana de est,
aşa că vom simţi efectele în această seară.
De fapt, vânturi tropicale de furtună vin încoace chiar acum.
La naiba!
Aceste vânturi cu forţa unui uragan s-ar putea extinde
către nord, pe o rază de 250 de km.
Daunele de-a lungul coastei ar putea fi catastrofale.
Va fi un val de apă de circa 8 metri,
talazuri de 10-15 m către centru.
Iată cum se prezintă furtuna noastră.
Extrem de intensă...
Când depanatorul se eliberează,
vor remorca maşina până la garajul de maşini confiscate.
Mandatul acela nu trebuia să mai fie valabil.
Jur. E o greşeală.
Ultimul lucru pe care vreau să-l fac astăzi e să te arestez.
Aici o să se dezlănţuie Iadul.
Atunci dă-mi drumul. Voi plăti amenda. Promit.
Îmi pare rău. E emis un mandat de arestare pe numele tău.
Nu am de ales.
Măcar lasă-mă să dau un telefon.
- Trebuie să rezolv ceva urgent. - Când vom ajunge la secţie.
Din partea WLVT, transmiţând în direct imagini
cu uraganul Katrina, sunt Maggie Wade.
Mamă, ce aveau?
Nimic sănătos. Ia găleata cu gheaţă.
Uraganul Katrina va ajunge pe coastă
ca o furtună de categoria 5.
Acum avem imagini în direct cu furtuna.
- Ce spun? - Ce-au zis mereu.
"New Orleans e în vizor".
Chiar că e mare.
În cazul ăsta va trece direct de Mississippi şi de golf
şi tot oraşul se va afla sub 7 metri de apă
şi de deşeuri toxice, iar toţi va trebui să vorbim
despre unde vrem să ne trăim restul vieţilor.
Ce zici, Sof? La Cincinnati?
- Tăticule. - Nu-ţi face griji, scumpo.
Va coti în ultima clipă, aşa cum face mereu
şi ne vom putea preface iarăşi cu toţii
că digurile nu-s făcute din turbărie şi din lipici.
Să ne întoarcem în New Orleans
alături de Ken Jones, înăuntrul superdomului.
Lena, începem să simţim aici efectele uraganului Katrina.
Priviţi imagini în direct
din Lake Pontchartrain, în New Orleans,
şi vedeţi efectele apropierii uraganului.
Acum vrem să vorbim cu meteorologul şef Jay Grimes,
care urmăreşte Katrina din ochiul furtunii.
Mulţumesc, George.
Oameni buni, staţi la adăpost, staţi în casă.
Se pare că ochiul furtunii vine sigur către Crescent City.
Fie ca îngerii să te călăuzească în Paradis
şi, la sosirea ta, să te întâmpine apostolii
şi să te ducă în Oraşul Sfânt, Ierusalim.
Corurile de îngeri fie să te întâmpine
şi să te bucuri de odihnă eternă.
- Domnule fie cu voi. - Şi cu tine.
Şi fie ca Atotputernicul să vă binecuvânteze.
În numele Tatălui, al Fiului şi al Duhului Sfânt.
Amin.
Acasă. Acum e acasă.
Nu-i nimic, scumpo. Nu-i nimic.
Mamă, putem să mergem cu tati?
Părintele Toomey nu-i de acord cu fanfara asta.
Mamă, lui Daymo îi plăcea la nebunie.
Îl voi lăsa să mă ducă acasă.
Mă duc cu mama ta.
Rămâi cu copiii.
- Benny Jones. - Antoine, condoleanţe.
Haide, Benny.
- Cântă pentru bănuţi, băiete. - "Didn't He Ramble."
Cine a murit?
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro